Справа № 1940/2042/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6634/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

представника позивача Лисенко О.В.,

представника третьої особи Грунди Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року (прийняте суддею Подлісною І.М. у м. Тернополі; повний текст рішення складено 14.12.2018) у справі № 1940/2042/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (далі МО України), оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби МО України (далі також - Комісія), викладене у пункті 9 протоколу № 37 від 06 квітня 2018 року щодо відмови йому в призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати МО України призначити йому одноразову грошову допомогу на підставі частини першої пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі також - Порядок № 975).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що дії відповідача щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги є протиправними, оскільки інвалідність йому встановлено первинно 18.10.2016, а повторно на вищу групу інвалідності - 13.02.2018, що не перевищує двохрічного строку, а тому відповідно до закону він має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, його оскаржило МО України, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки позивачу первинно встановлено 15 % втрати працездатності без встановлення інвалідності 12.01.2016, а вищу групу інвалідності (ІІ групу), яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, призначено 01.02.2018, тобто більше ніж через два роки, а отже підстав для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності немає.

Крім того зазначило, що зобов`язання МО України призначити позивачу одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження МО України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти вимог скаржника заперечив, оскільки вважає, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду прийняте з дотриманням матеріального та процесуального права. Крім того зазначив, що оскільки відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги визнана судом протиправною і іншого варіанту поведінки у відповідача немає, то суд мав право зобов`язати цей орган влади вчинити дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

У судовому засіданні представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник третьої особи вважає, що вимоги апеляційної скарги є підставними, відтак таку необхідно задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, позивач у період з 06 вересня 2014 року по 18 вересня 2015 року проходив службу у Збройних Силах України, а в період з 04 листопада 2014 року по 04 лютого 2015 року, з 17 травня 2015 року по 02 червня 2015 року та з 03 червня 2015 року по 18 вересня 2015 року брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 ; у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби отримав поранення (травму ноги, контузію голови).

22.04.2016 комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ОВК) прийняла рішення № 26, яким призначила ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 15 % втрати працездатності пов`язаної із травмою при захисті Батьківщини.

З виписки із акта огляду МСЕК серії НОМЕР_2 від 18.10.2016 та довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0803211 від 18.10.2016 видно, що ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, огляд здійснено вперше, дата огляду інваліда 20.07.2016.

29.12.2016 Комісія призначила позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини у розмірі різниці між 150-ти кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та раніше отриманої суми одноразової грошової допомоги.

У зв`язку із встановленням 15 % втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 нарахована та виплачена допомога в сумі 217 500,00 грн.

01 лютого 2018 року при повторному огляді ОСОБА_1 йому змінено групу інвалідності на II довічно із зазначенням причини інвалідності - захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ №1061078 від 13.02.2018 та довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 1061078 від 13.02.2018.

У лютому 2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про направлення його документів до МО України, з метою нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Листом від 21.03.2018 за № 10/2/2066 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 направив цю заяву на розгляд Департаменту фінансів МО України із висновком щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю ОСОБА_1 , який 20.07.2016 вперше визнаний інвалідом ІІІ групи від загального захворювання та 14.02.2018 визнаний інвалідом ІІ групи від поранення (травма ноги, контузія голови), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у Збройних силах України.

Рішенням Комісії, викладеним у пункті 9 протоколу № 37 від 06 квітня 2018 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення втрати працездатності.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач протиправно відмовив у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки 01.02.2018 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаним із захистом Батьківщини, після повторного огляду, яке відбулось в межах двох річного терміну.

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою цієї статті визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема у разі:

встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (пп. 4);

встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пп. 5);

встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві (пп. 6).

Частинами другою та четвертою статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно із частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком № 975.

Одноразова грошова допомога, згідно з пунктом 6 цього Порядку призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Пунктом 8 Порядку № 975 передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Зі змісту наведеної норми видно, що виплата одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності не здійснюється лише тоді, коли з часу зміни групи інвалідності пройшло більше двох років після первинного встановлення інвалідності.

Враховуючи те, що інвалідність позивачу встановлено первинно 18.10.2016 - ІІІ група інвалідності, а ІІ групу інвалідності встановлено 13.02.2018, що не перевищує двохрічного строку, відтак позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є протиправними.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що таке рішення суду не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача з огляду на таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними повноваженнями є повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення самостійно (на власний розсуд) обирати у конкретній ситуації один із кількох варіантів рішень, кожен із яких є правомірним. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) відповідача, адміністративний суд разом з тим, відповідно до приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен перевірити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно тощо.

За приписами пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.

А відповідно до частини четвертої цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки Комісія протиправно відмовила позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання такої допомоги, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 таку допомогу на підставі частини першої пункту 8 Порядку № 975.

При цьому, варто зауважити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судом зазначеного способу захисту права не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Комісії.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 823/795/17.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та розглянув справу відповідно до заявлених позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 1940/2042/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Постанова складена у повному обсязі 19 вересня 2019 року.