Справа № 300/920/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8492/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради про скасування рішення,

суддя у І інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення 11 год 15 хв,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 17 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати пункт 4 рішення № 395 від 04 квітня 2019 року «Про надання вихідних даних - містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва» (далі - Рішення) Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі - Виконком).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі № 300/920/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано підпункт 4.3 пункту 4 Рішення у частині скасування дії будівельного паспорту на забудову земельної ділянки № 163/18-31.2.1-02 від 07 серпня 2018 року, виданого ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем за відсутності повноважень та підстав, скасовано дію будівельного паспорта, виданого позивачці з дотриманням вимог законодавства.

У апеляційній скарзі Виконком просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради (далі - Департамент) є її виконавчим органом і підпорядкований Виконкому. Будівельний паспорт забудови земельної ділянки АДРЕСА_1 від 07 серпня 2018 року № 163/18-31.2.1-02 був виданий Департаментом.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет міської ради має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Тому Виконком може скасовувати акти Департаменту, у даному випадку будівельний паспорт забудови земельної ділянки, і висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача повноваження щодо скасовування будівельних паспортів є безпідставним.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 24 грудня 1998 року було затверджено «Положення про історико-архітектурну заповідну територію» і відповідно до додатку № 1 до нього земельна ділянка по АДРЕСА_1 входить до історико-архітектурної заповідної території.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що однією з підстав прийняття оскаржуваного рішення Виконкому було рішення Івано-Франківської міської ради від 26 квітня 2016 року № 139-5 «Про запровадження мораторію на будівництво нових та реконструкцію існуючих будівель і споруд в межах визначеної історико-архітектурної заповідної території міста Івано-Франківська», у тому числі на спірній земельній ділянці, до внесення змін до генерального плану м. Івано-Франківська, яке не було враховане Департаментом при видачі спірного будівельного паспорта.

Окрім того, Івано-Франківським окружним судом було безпідставно було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Представники Виконкому та Департаменту у ході апеляційного розгляду підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі, Просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибула, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 належить квартири № 2 та № 6 по АДРЕСА_1 . Окрім того, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0440 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Департаментом 07 серпня 2018 року позивачці було видано будівельний паспорт реєстраційний № 163/18-31.2.1-02 для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного будівельного паспорта ОСОБА_1 01 березня 2019 року подала до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до підпункту 4.3 пункту 4 рішення Виконкому від 04 квітня 2019 року, керуючись Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності», пунктом 9 статті 31, статтею 52, частиною 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідач скасував дію будівельного паспорта на забудову земельної ділянки № 163/18-31.2.1-02 від 07 серпня 2018 року.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 27 вказаного Закону забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (частина 3 статті 27 Закону).

Згідно із частиною 4 статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання статті 27 вказаного Закону наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 103 від 5 липня 2011 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за № 902/19640, було затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - Порядок № 103).

Відповідно до пункту 2.1 цього Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для отримання будівельного паспорта забудовник звертається до відповідного спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури з письмовою заявою щодо намірів забудови земельної ділянки.

До заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою; засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову зазначеної земельної ділянки; ескіз намірів забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, фасади, максимальні відмітки висотності, відстані до сусідніх земельних ділянок); проект будівництва (за наявності).

Згідно із пунктом 2.8 Порядку № 103 до складу будівельного паспорта входять вимоги до забудови земельної ділянки; схема забудови земельної ділянки (додаток 3); технічні умови (визначені у вимогах про забудову земельної ділянки); проект будівництва (за наявності).

Будівельний паспорт підписується керівником відповідного органу містобудування та архітектури (пункт 2.10 Порядку № 103).

Суд апеляційної інстанції погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що можливість скасування дії будівельного паспорта, як вид відповідальності суб`єктів містобудування, не передбачена ні приписами Законів України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», «Про регулювання містобудівної діяльності», ні приписами Положенням № 103.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що така можливість також не передбачена і приписами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Посилання апелянта на те, що у Виконкому наявні повноваження на скасування рішень підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у оспорюваному рішенні Виконкому від 04 квітня 2019 року йдеться про скасування саме дії виданого позивачці будівельного паспорта № 163/18-31.2.1-02 від 07 серпня 2018 року, а не про скасування будь-якого рішення Департаменту.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі № 300/920/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 23 вересня 2019 року.