Справа № 520/4610/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 р. № 520/4610/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

представника позивача - Ісаєнко М.О.,

представників відповідача - Чуйко В.В., Ковальової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 17.04.2019 року № 3 форма «Р» в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на прибуток у розмірі 806108,63 грн. (податкові зобов`язання - 644886,90 грн., штрафні санкції - 161221,73 грн.).

Свій позов позивач обґрунтував тим, що при проведенні перевірки контролюючим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, та законодавства в сфері бухгалтерського обліку, висновки акту перевірки є неправомірними, оскільки актом перевірки не доведено того, що заборгованість ТОВ «КОМ-ФОР» перед іноземним контрагентом «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) по контракту №7/Т у сумі 1 840 498, 36 грн. є безнадійною, внаслідок спливу строку позовної давності, та не доведено завищення витрат, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 Декларації з податку на прибуток, та, відповідно, - Форми-2 Звіту про фінансові результати у відповідних звітних періодах на загальну суму 322 346,87 грн. внаслідок нарахування позитивного та від`ємного значення курсових різниць, які визначались за заборгованістю по контракту №7/Т від 01.02.2007року, укладеного між ТОВ «КОМ-ФОР» та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина). Крім того, не доведено неправомірності включення до складу витрат незамортизованої частини вартості основних засобів ТОВ «КОМ-ФОР» - поліпшень орендованого майна за об`єктами: «магазин «Megaroom 4 кімнати» у 4 кварталі 2016 року у сумі 449601, 62 грн., «магазин «Megaroom Караван» у 1 кварталі 2018 року у сумі 204690,27 грн., «магазин «Megaroom» у 1 кварталі 2018 року у сумі 246968,19 грн. Також, зазначив, що податковий орган заперечуючи факт здійснення операцій між ТОВ «КОМ-ФОР» і його контрагентами ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» та ПП «Олімп», та стверджуючи, що кошти, які надійшли від цих суб`єктів господарювання на загальну суму 547023,00 не пов`язані з постачанням товарів, жодного доказу такого твердження у акті перевірки не наводить. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 10.09.2019 р. о 16:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити. Згідно наданого до суду відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень, наполягали, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення є цілком законним та обґрунтованим, відповідає чинному податковому законодавству України, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 33337750.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області було проведено документальну планову перевірку ТОВ «КОМ-ФОР» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт № 882/20-40-14-03-06/33337750 від 20.03.2019 р.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення по податку на прибуток: в порушення п.п.І4.1. 11 п.14. 1 ст. 14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, п.п.134.1. 1. п.134.1 ст.134 п. 135.1 ст.135, п.п 139.2.1, п.п. 139.2.2, п. 139.2 ст.139. Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-V1 (зі змінами та доповненнями), з урахуванням вимог Закону України від 16.07.1999, № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995, № 88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704), П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N27/4248, П(С)БО №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Мінфіну України від 07.02.2013 № 73 та зареєстрованого в Мінюсті України 28.02.2013 за №336/22868, П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Мінфіну України від 29 листопада 1999 р. N 290 та зареєстрованого в Мінюсті України 14 грудня 1999 р. за N860/4153, п. 5 П(С)БО №1 1 «Зобов`язання», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Мінюсті України 11.02.2000 за №85/4306, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", затвердженого наказом МФУ від 10 серпня 2000 р. № 193, занижено фінансовий результат до оподаткування за 1 квартал 2016р. в сумі 5126 грн. (наведено до відома згідно ст. 102.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ), за півріччя 2016р. в сумі 1307 грн. (2 кварталі307 грн.), за 9 місяців 2016 р. в сумі 3673 грн. (З квартал 2366 грн.), за 2016 рік у сумі 854637 грн. ( 4 квартал 2016 року 850964 грн.), 1 квартал 2017 року в сумі 201 1 775 грн., за півріччя 2017р. в сумі 2064045 грн. (2 квартал 52270 грн.), за 9 місяців 2017р. в сумі 2156169 грн. (З квартал 92124 грн.), за 2017 рік у сумі 2299707 грн. ( 4 квартал 2017 року 143538 грн.), 1 квартал 2018 року в сумі 401383 грн., за півріччя 2018р. в сумі 265638 грн. (2 квартал - 135745 грн.). за 9 місяців 2017р. в сумі 428360 грн. (3 квартал 162722 грн.), та в результаті заниження показників рядка 03 Декларацій „Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України у розмірі 577105 грн. в тому числі: завищення показників на загальну сумі 291989 грн., в тому числі за І квартал 2016 року в сумі 5733 грн. (наведено до відома згідно ст. 102.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 - VІ), за півріччя 2016 року в сумі 10869 грн., за 9 місяців 2016 року в сумі 13344 грн., за 1 квартал 2018 в сумі 278645 грн. та його заниження втому числі за 1 квартал 2017 року в сумі 157840 грн., за півріччя 2017 року в сумі 303397 грн., за 9 місяців 201 7 року в сумі 324532 грн., за 2017 рік в сумі -29813 1 грн., за півріччя 2018 року в сумі 121254 грн., за 9 місяців 2018 в сумі 278974 грн., встановлено заниження об`єкту оподаткування + (від`ємне значення ,.-) (ряд. 04 Декларації): за 2016 рік у сумі 854637 грн. (4 квартал 2016 року 850964 грн.), 1 квартал 2017 року в сумі 2169615 грн., за півріччя 201 7р. в сумі 2367442 грн. (2 квартал 197827 грн.), за 9 місяців 2017р. в сумі 2480701 грн. (З квартал 1 13259 грн.), за 2017 рік у сумі 2597838 грн. (4 квартал 2017 року 117137 грн.), 1 квартал 2018 року в сумі 122738 грн.. за півріччя 2018р. в сумі 386892 грн. (2 квартал 264154 грн.), за 9 місяців 2018р. в сумі 707334 грн. (З квартал 320442 грн.), що призвело до заниження визначення податку на прибуток за період з 01.01.2016 по 30.09.2018 на загальну суму 748768 грн., в тому числі за 2016 рік у сумі 153835 грн., за 1 квартал 2017 року у сумі 390531 грн., за 2 квартал 2017 року у сумі 35609 грн., за 3 квартал 2017 року у сумі 20387 грн., за 4 квартал 2017 року у сумі 21085 грн., за 1 квартал 2018 року у сумі 22093 грн., за 2 квартал 2018 року у сумі 47548 грн. за 3 квартал 2018 року у сумі 57680 грн.

03.04.2019 р. на акт перевірки позивачем було подано заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки № 882/20-40-14-03-06/33337750 від 20.03.2019 року ГУ ДФС у Харківській області було залишено без змін, а заперечення без задоволення, про що підприємство було повідомлено листом № 18617/10/20-40-14-03-13 від 12.04.2019.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом 17 квітня 2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 3 форма «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР» по податку на прибуток у розмірі 748 768,00 грн. та нараховано штрафних санкцій на загальну суму 187 192,00 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на прибуток у розмірі 806108,63 грн. (податкові зобов`язання - 644886,9грн., штрафні санкції - 161221,73 грн.). зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що однією із підстав для винесення вказаних висновків та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 331 289,64 грн. та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 82 822, 41 грн. слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про заниження ТОВ «КОМ-ФОР» р.1 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» та, відповідно, рядок 2120 звіту «Інші операційні доходи» на загальну суму 1840498,36 грн., у тому числі зв 1 квартал 2017 року на суму 1840498,36 грн. в результаті не включення до складу інших операційних доходів суми кредиторської заборгованості, яка, як вважає відповідач є безнадійною, за контрактом №7/Т від 01.02.2007 року, укладеного між ТОВ «КОМ-ФОР» та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина), що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 Декларації з податку на прибуток (відповідно й Звіту про фінансові результати) на загальну суму 1840498,36 грн., у тому числі за 1 квартал 2017 року.

Крім того, відповідачем на підставі висновку про завищення витрат по рядку 2180 Форми-2 «Інші операційні витрати», що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 Декларації з податку на прибуток, та, відповідно, - Форми-2 Звіту про фінансові результати, на загальну суму 322 346,87 грн. за 2017 рік, та за 1 квартал 2018 року у сумі 50275,06 грн., за півріччя 2018 року 186020,06 грн., за 9 місяців 2018 року на загальну суму 23298,31 грн. також внаслідок того, що, на думку відповідача підприємством неправомірно нараховувалось позитивне та від`ємне значення курсових різниць, які визначались за заборгованістю по контракту №7/Т від 01.02.2007року, укладеного між ТОВ «КОМ-ФОР» та «A& B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) було донараховано ТОВ «КОМ-ФОР» грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 53829,00 грн. та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 13457,25 грн.

Так, судом встановлено, що 01.02.2007 року між ТОВ «КОМ-ФОР» (Покупець) та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) Постачальник було укладено зовнішньоекономічний контракт №7/Т, за яким ТОВ «КОМ-ФОР» було придбано товар автомобіль вантажний. На момент проведення перевірки у позивача обліковувалась кредиторська заборгованість за цим контрактом у сумі 1840498, 36 грн.

В залежності від коливання курсу гривні до Євро, ТОВ «КОМ-ФОР» на заборгованість нараховувались позитивні, або від`ємні значення курсових різниць. Від`ємне значення курсових різниць від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті відображалось підприємством у складі інших операційних доходів (витрат) у відповідних звітних періодах. Зазначені фактичні обставини підтверджуються актом перевірки та поясненнями представників відповідача в судовому засіданні.

Пунктом 4.1. вищезазначеного Контракту було визначено, що оплату отриманого ТОВ «КОМ-ФОР» товару буде здійснено протягом 90 банківських днів з моменту отримання товару на складі Покупця шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на розрахунковий рахунок Продавця в євро.

Термін дії контракту у п.8.2. встановлено до 31.12.2007 року.

Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що між ТОВ «КОМ-ФОР» та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» було укладено декілька додаткових угод до Контракту 7/Т.

Так, Додатковою угодою до контракту від 30.04.2007 року, тобто до спливу встановленого п.4.1. 90-денного терміну, було змінено п.4.1, і строк оплати перенесено до 31.12.2007 року. Додатковою угодою від 28.12.2007 року змінено і п.4.1., і п.8.2. Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2008 року. Додатковою угодою від 31.12.2008 року також було внесено зміни до п.4.1., і п.8.2. Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2009 року. Додаткова угода від 31.12.2009 року строк оплати і дії контракту подовжила до 31.12.2010 р. Додатковою угодою від 31.12.2010 року змінено і п.4.1. і п.8.2. Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2011 року. Додатковою угодою від 30.12.2011 року також було внесено зміни до п.4.1. і п.8.2. Контракту строк оплати, та термін його дії подовжено до 31.12.2012 року. Додаткова угода від 30.12.2012 року строк оплати, і дії контракту подовжила до 31.12.2015 р.І, додатковою угодою від 31.12.2015 року п.4.1. і п.8.2. було змінено і строк оплати, і строк Контракту продовжено до 31.12.2018 року.

ГУ ДФС у Харківській області в акті перевірки зазначає, що заборгованість ТОВ «КОМ-ФОР» перед «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) за контрактом №7/Т є безнадійною, та такою, щодо якої сплинув строк позовної давності, передбачений Конвенцією Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів» від 14.06.1974 року, яку було ратифіковано Верховною Радою України 13.09.1993 року. Обґрунтовує тим, що будь-яких дій по погашенню заборгованості ні за період, який передував перевіряємому, ні за перевіряємий період сторонами не було здійснено, та тим, що довгострокові зобов`язання підприємством не декларувались (стор Акту 11)

При цьому, посилаючись, на умови статті 23 Конвенції, про те, що строк позовної давності в будь-якому випадку минає не пізніше, ніж через 10 років від дня, коли цей строк розпочався відповідач в акті перевірки вказує, що строк позовної давності за Контрактом 7/Т, укладеним ТОВ «КОМ-ФОР» з «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) сплинув у I-му кварталі 2017 року. Початок перебігу строку позовної давності згідно акту перевірки відповідач визначає з посиланням на п.4.1. Контракту та ч.2 ст.10 Конвенції: «Перебіг позовної давності виникає від дня фактичної передачі товару покупцеві» (стор. Акту 14).

По суті позовних вимог суд зазначає, що п.п.14.1.11. п.1.4.1 ст.14 Податкового кодексу України до безнадійної заборгованості відносить заборгованість, за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Частина 1 статті 1 Конвенції Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів» строком позовної давності визначає певний періоду часу внаслідок закінчення якого вимоги покупця та продавця один до одного, що випливають з договору міжнародної купівлі-продажу товарів або пов`язані з його порушенням, припиненням або недійсністю, не можуть бути задоволені.

Згідно п. а) статті 2 Конвенції, для цілей даної Конвенції договір купівлі-продажу товарів вважається міжнародним, якщо на момент укладення договору комерційні підприємства покупця та продавця перебувають у різних державах.

В ч.1 статті 9 Конвенції передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня випадків, передбачених статтями 10, 11 та 12.

Стаття 10 в частині 1 встановлює, що вважається, що право на позов, що випливає з порушення договору, виникає в той день, коли мало місце таке порушення.

В п. d) ч.2 ст.1 Конвенції під "порушенням договору" розуміється невиконання або неналежне виконання договору.

Аналізуючи доводи відповідача, викладені в акті перевірки, відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях, суд приходить до висновку, що саме порушенням договору невжиттям заходів по погашенню заборгованості ні за період, який передував перевіряємому, ні за перевіряємий період, відповідач обґрунтовує початок перебігу строку позовної давності.

При цьому відповідачем в абз.3 стор.14 Акту з посиланням на ч.2 ст.10 Конвенції невірно визначено обставини, які встановлюють початок перебігу позовної давності: «Перебіг позовної давності виникає від дня фактичної передачі товару покупцеві (ч.2 ст.10 Конвенції Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів»)».

Суд зазначає, що ч.2 ст.10 Конвенції Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів» в тексті Конвенції викладено так: «Право на позов, що випливає з дефекту або іншої невідповідності товару умовам договору, виникає від дня фактичної передачі товару покупцеві або його відмови прийняти товар». Отже, цією умовою передбачено право на позов для Покупця отримувача товару у випадку наявності у нього претензій до якості отриманого Товару.

Суд зауважує, що відповідачем проігноровано умови наданих під час перевірки Додаткових угод до контракту якими сторони контракту за власним волевиявленням погодили як і нові строки оплати, так і строки дії контракту.

Отже, аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що будь-якого порушення умов зовнішньоекономічного Контракту 7/Т, укладеного між ТОВ «КОМ-ФОР» (Покупець) та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) (Постачальник), в тому числі прострочення зобов`язання з оплати отриманого товару, з боку позивача ТОВ «КОМ-ФОР» допущено не було. Позаяк, підстави для початку перебігу строку позовної давності, а тим більше його закінчення, визначені Конвенцією Організації об`єднаних націй «Про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів» - відсутні.

Відповідно зобов`язання по контракту №7/Т позивачем правомірно, відповідно до норм Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 за № 291 обліковується на субрахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками».

Крім того, стосовно нарахування та відображення в бухгалтерському та податковому обліку і звітності нарахованих на суму заборгованості в іноземній валюті за контрактом 7/Т, укладеного між ТОВ «КОМ-ФОР» (Покупець) та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) (Постачальник) курсових різниць, суд зазначає, що особливості обліку операцій в інвалюті, у тому числі нарахування курсових різниць, регламентує Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Мінфіну України від 10.08.2000 р. за №193.

Згідно з п.4 П(С)БО 21 курсова різниця це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Валютний курс установлений Нацбанком курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. ОСОБА_1 різниці за монетарними статтями розраховують на дату балансу (п. 8 П(С)БО 21).

Пунктом 8 П(С)БО 21 також визначено, що курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Згідно п.20 Положення (Стандарту) бухгалтерського оболіку 16 «Витрати», до інших операційних витрат включаються втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства).

Відповідно до Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», - операційна діяльність підприємства - основна діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю.

Суд зауважує, що відповідно до наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності ТОВ «КОМ-ФОР» є виробництво матраців, та неспеціалізована оптова торгівля.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що доставку товарів до покупців підприємство здійснює і власним транспортом в тому числі. І придбаний за контрактом №7/Т від 01.02.2007року, укладеним між ТОВ «КОМ-ФОР» та «A&B EXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) вантажний автомобіль «Mercedes Atego використовується в господарських процесах виробництва та реалізації продукції.

Суд приходить до висновку, що зобов`язання позивача по контракту №7/Т від 01.02.2007року, укладеного між ТОВ «КОМ-ФОР`та «A&B TEXTILVERTRIEBS-U.HANDELS GMBH» (Німеччина) пов`язане з операційною діяльністю підприємства, тому позивачем правомірно нараховувались позитивні та від`ємні значення курсових різниць та включались до складу доходів або витрат у період, що перевірявся.

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 за № 291 на субрахунку 945 "Витрати від операційної курсової різниці" ведеться облік втрат за активами й зобов`язаннями операційної діяльності підприємства від зміни курсу гривні до іноземної валюти.

Суд зауважує, що згідно норм П(С)БО 21, інформація, що міститься на цьому субрахунку базується на даних переоцінки активів і зобов`язань позивача в бухгалтерському обліку і не потребує підтвердження цих даних первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій, оскільки втрати від операційної курсової різниці виникають не у зв`язку з господарськими операціями.

Стосовно правильності розрахунків значень курсових різниць зауважень в акті перевірки не встановлено та в судовому засіданні представниками відповідача таких обставин не зазначено, отже зазначені обставини сторонами визнаються, у зв`язку з чим судом вказані обставини окремо не досліджуються.

Крім того, судом встановлено, що ще однією із підстав для винесення відповідачем висновків, закріплених в акті перевірки, та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 162226,8 грн. та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 40556,70 грн., слугував висновок відповідача про заниження фінансового результату до оподаткування на загальну суму 901 260,38 грн., в т.ч. за 2016 рік в сумі 449 601, 92 грн., та за 1 квартал 2018 року в сумі 451 658, 46 грн., а саме за рахунок завищення показника «Інші витрати» по рядку 2270 Звіту про фінансові результати, визначених за правилами бухгалтерського обліку на загальну суму 901 260, 38 грн. в зв`язку з віднесенням до витрат незамортизованої частини вартості об`єктів основних засобів ТОВ «КОМ-ФОР» - поліпшень орендованого майна, яка, як вважає відповідач не підтверджена первинними документами.

Судом встановлено, що 21.05.2014 року ТОВ «КОМ-ФОР» з ТОВ «Арволь» (податковий номер 38928846) було укладено договір оренди №286-05-4 нежитлового приміщення 325,00 м.кв в торгівельному центрі по вул. Петропавлівська, 6 у с. Петропавлівська Борщагівка Київської області. 01.03.2016 року користування приміщенням було продовжено шляхом укладенням нового договору №172-03-16. 20.05.2014 року ТОВ «КОМ-ФОР» було укладено договір оренди № МА-3/Х-1 з ТОВ «Крона-Компані» (податковий номер 32759456) нежитлового приміщення 215,2 м. кв у торгово-розважальному центрі по вул.Героїв Праці, 7 у м. Харкові. 29.05.2017 року користування приміщенням було продовжено шляхом укладення нового договору №МА-3/Х-1.

Згідно п. 3 Договору № 286-05-4, укладеного позивачем з ТОВ «Арволь», п.3 Договору № МА-3/Х-1, укладеного позивачем з ТОВ «Крона-Компані» передбачено, що проведення опоряджувальних робіт, тобто поліпшення орендованого майна здійснюється силами та за рахунок Орендаря - ТОВ «КОМ-ФОР» за попереднім узгодженням з Орендодавцями.

Позивачем було надано та судом в судовому засіданні досліджено додатки до вищезазначених договорів щодо узгодження з ТОВ «Арволь» та ТОВ «Крона-Компані» здійснення позивачем опоряджувальних робіт.

Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що опоряджувальні роботи на орендованих об`єктах здійснювались позивачем не у перевіряємий період, а в 2014 році.

В позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях, представником позивача в судовому засіданні зазначено, що роботи з поліпшення орендованого майна та приведення його до стану, необхідного ТОВ «КОМ-ФОР», було здійснено у 2014 році. Роботи проводились підрядниками на умовах відповідних договорів про виконання робіт. Господарські операції оформлювались відповідними первинними документами. На підставі відповідних первинних документів у серпні і жовтні 2014 року позивачем було сформовано об`єкти основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom» та ці об`єкти було введено в експлуатацію.

Судом було досліджено копії актів вводу в експлуатацію об`єктів основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom».

Крім того, судом було досліджено надані позивачем відомості по амортизації основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom», згідно яких вбачається, що нарахування амортизації по об`єктам здійснювалось щомісячно, розпочалось з місяця, наступного за місяцем вводу їх а експлуатацію - «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom» з вересня місяця 2014 р., «магазин «Megaroom 4 кімнати» з листопада 2014 року і закінчилось в місяці, наступному за місяцем їх ліквідації.

Суд наголошує, що будь-яких зауважень щодо правильності здійснення розрахунків амортизаційних нарахувань акт перевірки не містить і відповідачем під час судового розгляду зазначені обставини були підтверджені.

Користування орендованими приміщеннями було припинено позивачем внаслідок розірвання договірних відносин з орендодавцями, та поверення приміщень, про що свідчать досліджені судом акт повернення приміщення з ТОВ «Арволь» від 30.09.2016 р., та акт прийому-передачі приміщення з ТОВ «Крона-Компані» від 31.01.2018 р.

Внаслідок припинення користування орендованими приміщеннями, позивачем об`єкти основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom» було списано.

Позивачем відповідно до наказу №03/оз від 03.10.2016 було створено комісію зі списання основних засобів - магазин «Megaroom 4 кімнати», якою, на підставі висновку про списання залишкової вартості робіт по об`єкту в зв`язку з закриттям магазину та розірвання договору оренди, 01.11.2016 року було складено акт про списання основних засобів (типова форма №ОЗ-3) на загальну суму 449601,62 грн., № 5. В бухгалтерському обліку списання відображено проводкою Дт 976 Кт 103.

За наказом №2/оз від 02.01.2018 року було створено комісію зі списання основних засобів - «магазин «Megaroom Караван», якою, на підставі висновку про списання залишкової вартості робіт по об`єкту в зв`язку з закриттям магазину та розірвання договору оренди, 31.01.2018 року було складено акт про списання основних засобів (типова форма №ОЗ-3) на загальну суму 204 690,27 грн., № К. В бухгалтерському обліку списання відображено проводкою Дт 976 Кт 103.

За наказом №7/оз від 12.01.2018 року було створено комісію зі списання основних засобів - «магазин «Megaroom», якою, на підставі висновку про списання залишкової вартості робіт по об`єкту в зв`язку з закриттям магазину та розірвання договору оренди, 31.01.2018 року було складено акт про списання основних засобів (типова форма №ОЗ-3) на загальну суму 246 968,19 грн., № К. В бухгалтерському обліку списання відображено проводкою Дт 976 Кт 103

Відповідно до акту перевірки зазначено, і не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду, що на наданий під час перевірки 11.03.2019 року запит про надання документів та їх копій щодо підстав для списання витрат по об`єктам «магазин «Megaroom 4 кімнати», «Магазин «Megaroom Караван», «Магазин «Megaroom» ТОВ «КОМ-ФОР» було надано копії наказів про створення комісії зі списання основних засобів, акти списання основних засобів, акти прийому-передачі приміщення, акти повернення приміщення, дані бухгалтерського обліку за період 2016 , 2017 рік, та 9 місяців 2018 року (обороти рахунку 103).

Залишкову вартість, тобто незамортизовану частину вартості об`єктів основних засобів, а саме: у сумі в сумі 449 601, 92 грн. у 2016 році по об`єкту «магазин «Megaroom 4 кімнати», та в сумі 451 658, 46 грн. за 1 квартал 2018 року по об`єктам «Магазин «Megaroom Караван», «Магазин «Megaroom» позивачем було віднесено до складу витрат, та зменшено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 901 260,38 грн. у відповідних звітних періодах.

Первинні документи підприємства, в тому числі акти приймання-передачі виконаних робіт, банківські документи за період 2013-2014 р.р., та інші документи за цей період, та деякі за період 2011-2012 р.р. в кількості 369 справ 08.05.2018 року на підставі акту «Про вилучення до знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду» було знищено шляхом спалювання. Акт узгоджено на підставі протоколу засідання Експертної комісії Архівного відділу Харківської міської ради №5 від 18.05.2018 року.

Основним аргументом відповідача неправомірних дій ТОВ «КОМ-ФОР» є те, що документального підтвердження вартості робіт, які сформували об`єкти основних засобів «магазин «Megaroom 4 кімнати», «магазин «Megaroom Караван», «магазин «Megaroom», та документального підтвердження сум, віднесених до складу витрат у відповідних звітних періодах в зв`язку з ліквідацією об`єктів основних засобів до перевірки не надано (стор Акту 31-32).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно п.п.138.3.1. п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про оренду необоротних активів та її розкриття у фінансовій звітності регулюються нормами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда» (далі П(С)БО 14), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181, та Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку основних засобів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561.

Відповідно до абзацу другого п. 8 П(С)БО 14, п. 21 Методичних рекомендацій № 561, затрати орендаря на поліпшення об`єкта операційної оренди (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що приводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які первісно очікувалися від його використання, відображаються орендарем як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших необоротних матеріальних активів. Такі затрати зараховуються до складу основних засобів як первісна вартість нового об`єкта підгрупи 2.7 класифікації основних засобів, наведеної в п. 7 Методичних рекомендацій № 561.

Згідно з абзацом четвертим п. 138.1 та абзацом третім п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується, зокрема на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта та відповідно зменшується на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень ст. 138 ПКУ, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Абзацом першим п. 40 Методичних рекомендацій № 561 встановлено, що об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, нестачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визнання активом.

У бухобліку списання об`єкта основних засобів крім Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, врегульовано ще П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Мінфіну України N 92 від 27.04.2000.

Згідно п. 33. П(С)БО 7 об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом.

В свою чергу п. 34 П(С)БО 7 встановлює, що фінансовий результат від вибуття об`єктів основних засобів визначається вирахуванням з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов`язаних з вибуттям основних засобів.

На підставі аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно, з урахуванням вимог чинного податкового та законодавства та законодавства у сфері бухгалтерського обліку було зменшено фінансовий результат на суму недоамортизованої частини витрат на поліпшення орендованих основних засобів по закінченню договору оперативної оренди.

Стосовно документального підтвердження сум первісної вартості об`єктів основних засобів, та підтвердження сум, які віднесені до витрат у відповідних звітних періодах в зв`язку зі списанням об`єктів основних засобів, суд зазначає наступне.

Згідно п. 44.1. ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пункт 44.3. статті 44 Податкового кодексу України передбачає, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 у статті 334 Переліку 578/5 термін зберігання у 3 роки встановлено для документів (актів, процентовок, довідок, рахунків) про приймання виконаних робіт з урахуванням примітки до ст.186 Переліку. Примітка передбачає, що трирічний термін зберігання повинен бути дотриманий за умови завершення перевірки державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства.

Суд зазначає, що законодавчо встановлений обов`язок по зберіганню документів, визначених пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України за 2014 рік припинився для позивача у 2018 році.

Окрім того, що, як було встановлено судом, Дергачівською об`єднаною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області у 2015 році було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «КОМ-ФОР» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, по результатам якої було складено акт № 160/20-11-22-02/33337750 від 29.09.2015 р.

Будь-яких зауважень щодо реальності господарських операцій ТОВ «КОМ-ФОР» щодо виконання у 2014 році робіт з поліпшення орендованого майна, складених на їх підтвердження первинних документів, та формування на підставі цього об`єктів основних засобів «магазин «Megaroom 4 кімнати», «Магазин «Megaroom Караван», «Магазин «Megaroom» та їх первинної вартості, у висновках акту перевірки не міститься. Порушення, які зафіксовані в акті стосуються інших питань.

Суд не бере до уваги пояснення представника ГУ ДФС у Харківській області про те, що під час планової документальної перевірки позивача, проведеної у 2015 році обставини формування первинної вартості об`єктів основних засобів не перевірялись, оскільки суми, сплачені підрядникам за проведені роботи не було віднесено до витрат, а тому лише перевірялись підстави віднесення ТОВ «КОМ-ФОР» сум ПДВ до податкового кредиту.

В судовому засіданні було досліджено надану позивачем відомість по амортизації основних засобів по групі 3 «будинки та споруди» за 2014 рік.

Згідно цієї відомості по групі 3 за 2014 рік нараховано амортизації 45746, 74 грн. Цю ж суму відображено в таблиці на стор.8 акту про результати планової виїзної перевірки за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

Крім того, судом було досліджено надану позивачем Податкову декларацію з податку на прибуток за 2014 рік з додатком АМ, в якому суму нарахованої амортизації відображено в розмірі 1 879 070, 00 грн.

Цю ж суму зазначено на стор.8 акту про результати планової виїзної перевірки позивача за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. При цьому в останньому абзаці цієї сторінки перераховано документи, які, крім інших вивчались під час перевірки даних, відображених у колонці 1 таблиці 1 Додатку АМ.

На сторінці 9 акту перевірки за 2014 рік зафіксовано, що не встановлено заниження, або завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у колонці 1 таблиці 1 Додатка АМ Податкової декларації з податку на прибуток показників задекларованої амортизації за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 р.

Відповідачем не надано доказів того, що під час планової виїзної перевірки ТОВ «КОМ-ФОР» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, проведеної у 2015 році не було перевірено підстави та правильність нарахування амортизації за 2014 рік, та документи, які слугували підставою для визначення первісної вартості об`єктів основних засобів.

Відповідно до ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати передбачені зазначеним Законом обов`язкові реквізити, зокрема: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону № 852, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України від 05.06.95 р. № 88,первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Наказом Міністерства статистики України N 352 від 29.12.95«Про затвердження типових форм первинного обліку», затверджено 16 типових форм первинної облікової документації з обліку основних засобів, в т.ч. ОЗ-3 "Акт списання основних засобів".

П.41. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561 встановлено, що для визначення непридатності основних засобів до використання, можливості їх використання іншими підприємствами, організаціями та установами, неефективності або недоцільності їх поліпшення (ремонту, модернізації тощо) та оформлення відповідних первинних документів керівником підприємства створюється постійно діюча комісія.

Постійна діюча комісія: здійснює безпосередній огляд об`єкта, що підлягає списанню; встановлює причини невідповідності критеріям активу; визначає осіб, з вини яких відбулося передчасне вибуття основних засобів із експлуатації, вносить пропозиції щодо їх відповідальності; визначає можливість продажу (передачі) об`єкта іншим підприємствам, організаціям та установам або використання окремих вузлів, деталей, матеріалів, що можуть бути одержані при демонтажі, розбиранні (ліквідації) основних засобів, встановлює їх кількість і вартість;складає і підписує акти на списання основних засобів.

П. 5. Розділу Наказу №561 визначено, що господарські операції з будівництва, виготовлення, придбання, введення в експлуатацію, підтримання в робочому стані, поліпшення і вибуття основних засобів оформлюються підприємствами первинними документами, які розкривають інформацію про: назву первинного документу, яка характеризує оформлену господарську операцію; дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст, кількісні та вартісні показники обсягу господарської операції; назву об`єкта основних засобів, його інвентарний номер, дату початку і місце експлуатації, термін корисного використання; технічну характеристику (площа, обсяг, місткість, потужність тощо) та вартість об`єкта основних засобів, його переоцінку, ремонт, поліпшення та амортизацію; посади осіб, які здійснювали господарську операцію та оформлення первинних документів з їх підписами; перелік технічної документації, що передається (приймається) разом з об`єктом основних засобів, вид і кількість дорогоцінних металів, що містяться в об`єкті основних засобів;походження коштів (власні, цільові), використаних для придбання, будівництва і поліпшення основних засобів, та про безоплатно одержані основні засоби;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем під час перевірки і досліджені в судовому засіданні акти на списання основних засобів відповідають встановленим вимогам. Будь-яких зауважень щодо повноти інформації, що міститься в цих документах, чи правильності їх складання акт перевірки не містить, та судом таких обставин не встановлено.

П. 43. Наказу № 561 передбачено, що складені комісією акти на списання основних засобів відображаються в бухгалтерському обліку після їх затвердження (погодження) посадовою особою (керівним органом), уповноваженою згідно законодавства (статуту підприємства) приймати рішення щодо розпорядження (відчуження, ліквідації) об`єктів основних засобів.

Таким чином, судом встановлено, що, передбачені вищезазначеними нормативними актами первинні документи, які стосувались віднесення сум залишкової вартості об`єктів основних засобів до складу витрат в зв`язку з їх списанням у відповідних періодах, було надано позивачем під час перевірки.

Судом встановлено, що нарахування позивачу ГУ ДФС у Харківській області податкових зобов`язань з податку на прибуток 97 541, 46 грн. та нарахованих на цю суму штрафних санкцій у розмірі 24 385, 37 грн. ґрунтується на висновку відповідача про заниження суми доходів по рядку 01 Декларації з податку на прибуток підприємства в загальному розмірі 547 023,00 грн., за рахунок заниження інших операційних доходів (показник по рядку 2120 «Інші операційні доходи» Звіту про фінансові результати у відповідних розмірах та періодах внаслідок не включення до складу інших доходів коштів, отриманих від ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» (ПН 40462777) та ПП «Олімп» (ПН 31414089), які, як вважає відповідач не пов`язані з постачанням товарів, не можуть вважатись отриманими в рамках договорів з постачання, документальне оформлення позивачем поставки товарів на адресу цих підприємств здійснено лише формально за відсутності факту реального здійснення господарської операції, проведеним аналізом податкової інформації встановлено, що у ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» та ПП «Олімп» відсутня можливість фактичного здійснення господарських операцій з одержання товарів широкого асортименту, робіт, послуг для подальшого їх використання у власній господарській діяльності або реалізації на адресу покупців, оскільки на підприємствах окрім керівника відсутні працюючі, ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» та ПП «Олімп» не відображають у податковій звітності інформацію, яка засвідчує наявність основних фондів, транспортних засобів, що необхідні для здійснення господарських операцій з придбання, навантаження, розвантаження, транспортування та зберігання товарів у задекларованих обсягах, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 Декларації з податку на прибуток всього у сумі 547 023 грн., в т.ч. за 2016 рік у сумі 410 161 грн. (за 4 квартал 2016 року на суму 401 362 грн.), за 1 квартал 2017 року на суму 136 862 грн., за 1 квартал 2016 року на суму 5126 грн. (до відома), півріччя 2016 року на суму6433 (2 квартал 2016 р. у сумі 1307 грн.), за 9 місяців 2016 року на суму 8799 грн. (3 квартал 2016 року на суму 2366 грн.)

Так, судом встановлено, що між ТОВ «КОМ-ФОР » (Постачальник) та ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» було укладено Договір №МО-566/16 від 10.10.2016 р., згідно п.1.1. якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупцеві матраци, наматрацники та інші супутні товари, далі по тексту Товар , у строки та на умовах, передбачених даним Договором, а Покупець зобов`язується прийняти такий Товар, оплатити його у термін, передбачений даним Договором.

На підтвердження виконання умов договору та передачі товару, позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні за період жовтень 2016 по квітень 2017 року, які містяться в матеріалах справи.

Згідно наданого позивачем витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності ТОВ «КОМ-ФОР» є виробництво матраців, та неспеціалізована оптова торгівля.

Позивач є виробником поставленого ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» за договором №МО-566/16 від 10.10.2016 р. товару.

Розрахунок за поставлений товар проводився у безготівковій формі, заборгованість за поставлений товар відсутня, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками про надходження грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «КОМ-ФОР» від ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум».

Крім того, судом встановлено, що 26.02.2013 р. між ТОВ «КОМ-ФОР» та ПП «Олімп» було укладено Договір №МО-32/13, згідно п.1.1. якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупцеві матраци, наматрацники та інші супутні товари, далі по тексту Товар , у строки та на умовах, передбачених даним Договором, а Покупець зобов'язується прийняти такий Товар, оплатити його у термін, передбачений даним Договором.

На підтвердження виконання умов договору та передачі товару, позивачем долучено до матеріалів справи видаткову накладну К-2931 від 05.09.2016 р. Судом встановлено, що отриманий ПП «Олімп» за цією накладною товар було повернено 23.09.2016 року за накладною на повернення КП-0387.

Згідно наданої позивачем Оборотно-сальдова відомість по рах361 по операціям з ПП «Олімп» вбачається, що поставка товарів ПП «Олімп» здійснювалась і до перевіряємого періоду, з жовтня 2015 року, і кошти за такий товар надходили вже в 2016 року, та були враховані відповідачем при визначенні податкових зобов`язань.

Товар, який був поставлений ПП «Олімп» за видатковою накладною К-2931 від 05.09.2016 р. було придбано позивачем у ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) за видатковою накладною № 0000041 від 31.05.2016 року, яку було досліджено в судовому засіданні.

Розрахунок за поставлений товар проводився у безготівковій формі, заборгованість ПП «Олімп» за поставлений товар відсутня, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками про надходження грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «КОМ-ФОР» від ПП «Олімп».

В судовому засіданні, та додаткових поясненнях, представник позивача зазначила, ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» отримання товару здійснювало шляхом самовивозу з місця розташування оптового регіонального складу ТОВ «КОМ-ФОР» у м. Дніпропетровську, який використовується ТОВ «КОМ-ФОР» на підставі Договору оренди , укладеного з ТОВ «МАС ЦЕНТР» (ПН 37805784).

На підтвердження переміщення товару від місця виробництва у смт. Солоницівка Харківської області до м. Дніпропетровська позивачем надано товарно-транспортні накладні, які містять підпис та печатку перевізника .

На виконання вимог суду позивачем було надано договори-заявки на перевезення ТМЦ та актів виконаних робіт з перевезення по маршруту смт. Солоницівка м. Дніпропетровськ, тобто до місця розташування регіонального оптового складу ТОВ «КОМ-ФОР», з якого відбувався відпуск товару ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум».

Згідно пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, ПП «Олімп» також здійснювало самовивіз товару оптового регіонального складу ТОВ «КОМ-ФОР» у м. Київ, який використовується ТОВ «КОМ-ФОР» на підставі Договору оренди , укладеного з ТОВ «САН ПАРК» (ПН 36594349).

На підтвердження доставки товару, який був отриманий ПП «Олімп» за видатковою накладною № 2931 від 05.09.2016 року каркас ліжка до складу у м.Києві позивачем надано копії акту про надані транспортні послуги за маршрутом Запорізька область м.Київ від 01.06.2016 року, товарно-транспортної накладної № 52 від 31.05.2016 р.

Таким чином, господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" з ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» та ПП «Олімп» мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27 лютого 2018 року Київ справа № 813/1766/17 зазначив, що господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Відповідно до положень пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу. За змістом пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 р. № 290, з метою здійснення бухгалтерського обліку дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) відноситься до загального доходу Товариства.

Відповідно до акту перевірки зазначено, що отримані від ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» та ПП «Олімп» кошти не пов`язані з постачанням товарів, а є активом, який слід враховувати у складі інших доходів відповідного звітного періоду.

Згідно п.7 П(С)БО «Дохід» Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

П. 8 цього ж П(С)БО встановлює, що дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

В даному випадку виконання договорів купівлі-продажу товарів між позивачем та його контрагентами підтверджується видатковими накладними, банківськими виписками, іншими угодами, за якими позивачу надавались послуги , що необхідні були для виконання ним своїх договірних зобов`язань, зокрема перевезення, товарно-транспортними накладними.

До складу «інших доходів», п.7 П(С)БО 15 «Дохід» відносить, зокрема, дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Відповідно до П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», - операційна діяльність підприємства - основна діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю.

Відповідачем не наведено аргументів та доказів того, як дохід від постачання/реалізації готової продукції, виробництво якої є основним видом діяльності позивача може бути віднесено до складу інших доходів. Доказів обрахування в обліку позивача заборгованості за зазначеними контрагентами до суду також не подано.

Згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Суд звертає увагу, що на виконання вищезазначених норм ПКУ, а також п.п. 134.1.1. п.134.1 ст.134 ПКУ , п.п. а) п.185.1 ст.185, ст.188, ст.201 ПКУ позивачем результати операцій з постачання товарів було відображено у відповідній податковій звітності, виписано та зареєстровано податкові накладні, нараховано та сплачено в повному обсязі як податок на прибуток підприємств, так і податок на додану вартість.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано доказів, які б ставили під сумнів виконання вказаних господарських операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Твердження фіскального органу про наявність кримінальних проваджень стосовно ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум» не може бути взято до уваги, оскільки в силу статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Крім цього, як вбачається з акту перевірки, фактично єдиною підставою для прийняття податковим органом вказаного висновку став вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2017 р. по матеріалам кримінального провадження № 201/8082/16-к (пр.1-кп/201/11/2017) щодо вчинення особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.212 КК України, згідно якого було притягнуто до кримінальної відповідальності посадових осіб ПП "Олімп".

Судом встановлено, що вказаний вирок суду стосується фіктивної діяльності посадових осіб ПП "Олімп", тому не може жодним чином стосуватись господарської діяльності позивача.

Згідно вироку суду від 16.06.2017 року встановлено, що членами організованої групи для прикриття незаконної діяльності залучені суб`єкти господарювання в тому числі ПП «Олімп» в період з січня 2013 року по лютий 2015 року. (а.с. 16 т. 3)

Вищезазначений період діяльності ПП «Олімп», не входить до періоду який підлягав перевірці, оцінка безпосередньої діяльності позивача чи його посадових осіб з ПП «Олімп» у цьому вироку не зазначена, не встановлено, що спірні господарські операції є нікчемними та такими що порушують публічний порядок.

Отже, такі обставини ще не надають підстав для висновку про порушення позивачем правил податкового обліку і не є підставою для застосування до позивача заходів відповідальності.

Інших доказів встановлення фіктивного підприємництва відносно позивача відповідачем до суду не надано, а також не надано доказів визнання у судовому порядку недійсним спірних договорів, укладених позивачем з його контрагентами.

Під час розгляду даної справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагента позивача за спірною операцією, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірною операцією.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Надані до перевірки первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів ТОВ «КОМ-ФОР», зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2018 року в адміністративному провадженні №К/9901/29192/18 зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів у останніх тощо. Та, крім того, вказав, що відсутність необхідних умов та засобів для здійснення господарської діяльності, в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, транспортних засобів не може свідчити про відсутність у підприємства можливості виконувати свої зобов`язання за правочинами, оскільки обрання способу ведення господарської діяльності належить до відання безпосередньо самого суб`єкта господарювання, і у відповідності до чинного законодавства він не позбавлений права залучати третіх осіб на договірних умовах для виконання своїх зобов`язань перед контрагентами.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум», та ПП «Олімп» належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано доказів, які б ставили під сумнів виконання вказаних господарських операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" з його контрагентами мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" (вул. Бєлгородська, буд. 5, смт. Солоницівка, Дергачівський район, Харківська область, 62370, код 33337750) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 39599198) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №3 форма "Р" від 17 квітня 2019 року в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у сумі 644886,90 грн. (шістсот сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість гривень 90 копійок) та нарахованих штрафних санкцій у сумі 161221,73 грн. (сто шістдесят одна тисяча двісті двадцять одна гривня 73 копійки).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" (вул. Бєлгородська, буд. 5, смт. Солоницівка, Дергачівський район, Харківська область, 62370, код 33337750) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 39599198) суму сплаченого судового збору у розмірі 12091,63 грн. (дванадцять тисяч дев`яносто одна гривня 63 копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2019 року.

Суддя Д.А. Волошин