Справа № 480/988/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 р.Справа № 480/988/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 29.05.19 року по справі № 480/988/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови № 036782 від 17.12.2018 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову № 036782 від 17.12.2018 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що ним не було допущено порушення вимог статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки 12.12.2018 ним не здійснювалась діяльність автомобільного перевізника. Стверджує, що 12.12.2018, належний йому на праві власності автомобіль Mercedes-Benz, д.н. НОМЕР_1 , був переданий ОСОБА_4 , який є його другом, не перебуває з ним у трудових відносинах і не отримував доручень щодо перевезення пасажирів. Згаданий автомобіль ОСОБА_4 використовував у власних потребах.Отже, з викладених підстав вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки вимог Закону він не порушував.

24 травня 2019 року рішенням Сумського окружного адміністративного судув задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Посилаючись на викладені доводи вважає, що наявними у справі належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджено, що 12.12.2018 року позивач здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів за маршрутом Київ-Суми, а тому відсутні правові підстави для покладення на нього відповідальності, визначеної ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що 12.12.2018 інспекторами був встановлений факт здійснення автомобільним перевізником перевезення пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми, без визначених законодавством документів. Отже, з викладених підстав, вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнитипозовні вимоги, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі направлення на перевірку № 005308 від 10.12.2018 (а.с. 31), на відрізку а/д Київ-Суми-Юнаківка-322 км., державними інспекторами Шовкоплясом К.П. та Ревенком Ю.Г., 12.12.2018, проведена перевірка транспортного засобу марки Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 .

За результатами перевірки складений акт № 093710 (а.с. 32), згідно з яким встановлені порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку з відсутністю під час надання послуг з перевезення пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми протоколу перевірки й адаптації тахографа та полісів обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

У зв`язку з цим, на 17.12.2018 з 9.00 до 13.00, відповідачем був призначений розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, про що повідомлено ОСОБА_3 (а.с. 33).

За результатами розгляду вказаної справи, Управлінням Укртрансбезпеки 17.12.2018 прийнята Постанова № 036782 про застосування до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. (а.с. 34).

Не погоджуючись із зазначеною постановою Управління Укртрансбезпеки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу внаслідок здійснення позивачем 12.12.2018 року перевезення пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми без відповідних документів, які надають право здійснювати таке перевезення, а саме: протоколу перевірки й адаптації тахографа та полісів страхування пасажирів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до статей 5, 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Статтею 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" врегульовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

На виконання статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 340 від 07.06.2010.

Згідно з пунктом 6.1. вказаного Положення, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Порядок використання тахографів врегульований Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010.

Відповідно до п. 2.5 зазначеної Інструкції, тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії, згідно з вимогами Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також, у разі встановлення, заміни або ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на його роботу (пункт 2.5 Інструкції).

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. У разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа, пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра (пункти 2.7, 2.8 Інструкції).

На виконання пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Стаття 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", встановлює, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують пасажирські перевезення.

Для нерегулярних пасажирських перевезень, автомобільний перевізник зобов`язаний мати: ліцензію, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України (частина 4 статті 39 Закону).

Згідно з п. 58 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997, під час здійснення нерегулярних перевезень, пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006.

За змістом пункту 2 вказаного Порядку, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Під час проведення рейдової перевірки, зокрема, перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, а також додержання водієм режиму праці та відпочинку.

Отже, системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що водії транспортних засобів, які здійснюють нерегулярні пасажирські перевезення, зобов`язані мати, окрім інших, документи, що підтверджують страхування пасажирів, а також, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу або індивідуальну контрольну книгу водія. При цьому, під час проведення перевірок, ці документи повинні надаватись посадовим особам органу державного контролю.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, встановлена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Так, за надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, зі змісту акту перевірки № 093710 від 12.12.2018, проведеної державними інспекторами Управління Укратрансбезпеки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . вбачається, що у водія автомобіля марки Mercedes-Benz, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , який здійснював перевезення пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми, на момент перевірки були відсутні протокол перевірки й адаптації тахографа та поліси страхування пасажирів.

В той же час, допитаний в якості свідка водій ОСОБА_4 повідомив, що 12.12.2018 пасажирських перевезень не здійснював, згаданий автомобіль взяв у свого знайомого ОСОБА_3 для власних потреб, жодної особи на момент проведення перевірки в салоні автомобіля не перебувало.

Допитаний в якості свідка інспектор Управління Укратрансбезпеки Шовкопляс К.П. зазначив, що 12.12.2018, здійснюючи рейдову перевірку на а/д Київ-Суми-Юнаківка 322 км., ним був зупинений автомобіль марки Mercedes-Benz, д.н. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 Заглянувши в салон автомобіля, він побачив близько 10 осіб, які на його запитання щодо причин перебування в салоні, повідомили, що рухаються з міста Києва, місця для поїздки бронювали, зателефонувавши до служби "Сервіс Люкс". У зв`язку з цим, ОСОБА_7 запитав у ОСОБА_4 про наявність документів, необхідних для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень. У відповідь, водій надав лише договір про здійснення нерегулярних перевезень від 12.12.2018 (а.с. 37) та товарний чек (а.с. 38), протоколу перевірки й адаптації тахографа та полісів страхування пасажирів, надано не було.

Допитаний в якості свідка інспектор Управління Укратрансбезпеки ОСОБА_6 , повідомив, що 12.12.2018 разом з ОСОБА_7 здійснював рейдову перевірку на а/д Київ-Суми-Юнаківка 322 км. Після зупинки автомобіля марки Mercedes-Benz, д.н. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_4 , в салон автомобіля не заходив, чи були там пасажири, йому не відомо, але бачив на лобовому склі табличку "Київ-Суми".

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та встановлених обставин, матеріали справи містять: копію договору про здійснення нерегулярних перевезень від 12.12.2018 (а.с. 37), товарний чек (а.с. 38), фотографію автомобіля (а.с. 39) та матеріали інших перевірок ФОП ОСОБА_3 (а.с. 56-70).

З огляду на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо здійснення позивачем 12.12.2018 перевезення пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми без відповідних документів, які надають право здійснювати таке перевезення, а саме: протоколу перевірки й адаптації тахографа та полісів страхування пасажирів, що свідчить про наявність правових підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу.

Доводи ФОП ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно, в якості доказів вчинення позивачем правопорушення, взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останні попереджені про кримінальну відповідальність за подання неправдивих свідчень. Крім того, ці свідчення не суперечать іншим доказам по справі.

Під час складання акту перевірки, водієм ОСОБА_4 не ставилось питання щодо недостовірності вказаної у ньому інформації, зокрема, стосовно здійснення перевезення пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми. Не оспорювався цей факт ФОП ОСОБА_3 і під час розгляду справи про порушення на автомобільному транспорті.

Доводи апеляційної скарги про те, що в акті перевірки не зазначено кількість пасажирів та напрямок їх руху, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, вимоги Порядку №1567 регламентують порядок складання акту, зокрема, в п. 20, якого зазначено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Пунктом 21 вказаного Порядку визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Отже, виявлені порушення зазначаються в Акті, форма та зміст, якого затверджено порядком № 1567.

Аналізуючи зміст затвердженої форми, колегія суддів вказує на те, що в Акті відсутня графа, в яка б повинна була б містити відомості про кількість пасажирів.

Щодо напрямку руху пасажирів, то в Акті така інформація зазначена, а саме: «під час надання послуг з перевезень пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми.....».

Згідно з ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зобов`язаний вживати передбачені законом заходи необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи.

Дієвість адміністративного судочинства залежить від того наскільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини що мають значення для правильного вирішення справи.

Безпосередньо питання щодо розподілу обов`язку доказування, підстави звільнення від доказування регламентуються статтями 77-78 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідно до частини 1 статті 77, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини, згідно з якою, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Саме такий підхід значно посилює позиції невладної особи, якій бракує правових знань, щоб самостійно довести перед судом слушність своїх тверджень.

В той же час, застосування принципу презумпції винуватості суб`єкта владних повноважень не обумовлює його автоматичного програшного становища у справі, оскільки ця презумпція не є абсолютною. Тобто, визначений частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності у справах про визнання їх протиправними, не звільняє позивача від обов`язку, визначеного частиною 1 цієї статті, довести належними, допустимими та достатніми доказами ті обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставина, на яку посилається ФОП ОСОБА_3 , як підставу для задоволення позовних вимог, а саме: те, що 12.12.2018 водієм ОСОБА_4 не здійснювалось перевезення пасажирів по нерегулярному маршруту Київ-Суми, не підтверджена належними та достатніми доказами.

Посилання апелянта на приписи статті 62 Конституції України, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що вони закріплюють презумпцію невинуватості особи у правовідносинах, які виникають під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, не можуть розповсюджуватись на правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи постанову № 036782 від 17.12.2018 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700, 00 грн, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 С.В.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року по справі № 480/988/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 23.09.2019 року