Справа № 296/7645/17
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/7645/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі

головуючого судді Сингаївського О.П.,

з участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області по невиплаті їй призначеної за віком пенсії у період з 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити їй призначену за віком пенсію у період з 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем її права на соціальний захист, прямо гарантованого їй Конституцією України, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про пенсійне забезпечення», порушення положень яких призвели до безпідставного припинення здійснення виплат належних позивачу сум пенсії.

Ухвалою судді Бондарчука В.В. від 2 жовтня 2017 року було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено судове засідання.

30 жовтня 2017 року від Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до суду надійшло заперечення на адміністративний позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що згідно витягу з протоколу №36 від 15.09.2017, позивачу було відмовлено у виплаті пенсії з жовтня 2016 року на підставі підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 за №365, рішень комісії від 02.09.2016 та 23.12.2016, акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.08.2016, інформації Держприкордонслужби України від 13.12.2016 за №0.64-27049/015-16, рішення про скасування довідки внутрішньо-переміщеної особи від 20.12.2016 за №6610/0613, у зв`язку з чим підстави для виплати пенсії позивачу за період 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року відсутні.

1 листопада 2017 від Виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира до суду надійшло заперечення на адміністративний позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надала суду необхідних належних та допустимих доказів, яким мотивує обставини, викладені у позові. Рішення про відмову у відновленні виплати пенсії позивача з 01.10.2016 по 19.06.2017 прийнято законно та обґрунтовано, одноголосно та згідно чинного законодавства.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 та відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 04.06.2018, 04.06.2018 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, дану справу було передано у провадження судді Сингаївського О.П., який ухвалою від 13 червня 2018 року прийняв до свого провадження справу та призначив її судовий розгляд.

Сторони у судове засідання не з`явились, від їх представників до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. У своїй заяві представник позивача підтримує вимоги свого довірителя повністю та просить їх задовольнити. Представник Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позов не визнає та просить відмовити у його задоволення повністю.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20 травня 2008 року Петровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.6).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 31.03.2016 та № від 5 вересня 2017 року (а.с.21), де фактичне місце проживання останньої зафіксоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачу довічно призначена пенсія за віком з 28 липня 2011 року, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_2 , видане Пенсійним фондом України 28.07.2011 (а.с.8).

Перебуваючи на пенсійному обліку у Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримавши довідку про розмір отриманої пенсії за №409 від 05.09.2017 (а.с.13), у вересні місяці 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату заборгованості по пенсії.

На вказане звернення відповідач листом за №25/П-140 від 18 вересня 2017 року направив позивачу витяги з протоколів комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №7 від 02.09.2016, №22 від 23.10.2016, №33 від 18.08.2016, №36 від 15.09.2017 (а.с.15-18).

Вважаючи протиправною невиплату заборгованості з пенсії, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Враховуючи зазначене, та з огляду на надані позивачем докази, зокрема документи, що підтверджують призначення їй пенсії за віком та взяття її на облік відповідачем, про які зазначалось вище, суд вважає за можливе визнати обставини нездійснення відповідачем виплати позивачу пенсії за віком у період з 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року.

ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону

Згідно п.1 ч.1 ст.45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно ст.46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Стаття 47 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому КМУ.

Як вже зазначалось, позивачу у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку була призначена пенсія за віком з 28 липня 2011 року.

Отже, пенсія позивача за період з 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року повинна бути виплачена відповідно до вимог ст.ст.46, 47 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В контексті наведеного, суд вважає безпідставним здійснене відповідачем у листі №П-559 від 20 листопада 2017 року (а.с.83-86) посилання на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою КМУ від 08 червня 2016 року №365, з таких підстав.

Постановою КМУ від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №365), який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаним Порядком передбачено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування (п.4 Порядку № 365); для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування; до заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки (п.5 Порядку №365).

Згідно з п.6 Порядку №365, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", який протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Територіальний орган Пенсійного фонду України не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) пенсії надсилає запит про отримання електронної справи отримувача пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України, де отримувач пенсії перебував на обліку, або до визначеного Пенсійним фондом України його територіального органу, якщо пенсіонер не перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Протягом п`яти робочих днів із дня отримання такого запиту територіальний орган Пенсійного фонду України надсилає відповідну електронну справу до територіального органу Пенсійного фонду України, до якого подано заяву про призначення (відновлення) пенсії.

Таким чином, Порядок №365 визначає порядок призначення (відновлення) пенсії особам, які раніше перебували на обліку в органах Пенсійного фонду України на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим та території Донецької та Луганської областей, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому його дія не розповсюджується на виплату пенсії позивача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішення щодо фактичного припинення виплати пенсії позивача у вказаний період ґрунтується на вимогах п.15 Порядку №365, однак суперечить ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, відповідно до ст.49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст. 35 та ст.46 цього Закону.

Таким чином, у ст.49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ст.49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Водночас ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як наявність окремого порядку, визначеного КМУ.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти КМУ є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд зазначає, що відсутність окремого порядку, визначеного КМУ для виплати пенсій за минулий період, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, фактично припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п.33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна, обов`язкова для врахування судом, правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18 (рішення від 03 травня 2018 року).

Відповідно до ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувана бездіяльність не відповідає наведеним у ч.2 ст.2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної за віком пенсії у період з 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року.

Зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) призначену за віком пенсію у період з 01 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року.

Рішення суду, відповідно до ч.1 ст.255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст.ст.293-297 КАС України.

Cуддя О. П. Сингаївський