Справа № 320/3470/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м.Київ № 320/3470/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС»

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні

дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» із позовом до Головного управління ДФС у Київській області в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29.12.2019 №25/10-36-57-05 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2019;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Київській області поновити свідоцтво платника єдиного податку товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» з 01.01.2019, з поновленням у реєстрі платників єдиного податку із вказаної дати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29.12.2019 №25/10-36-57-05 про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку, оскільки позивачем у встановлений законом строк здійснено оплату заборгованості у розмірі 72, 21 грн., яка виникла у позивача після сплати штрафних санкцій за податковим повідомленням - рішенням № від 27.11.2017, що підтверджується платіжним дорученням №101 від 04.05.2018 на суму сплати 100, 00 грн. При цьому, допущення механічної помилки, що призвела до зарахування зазначених коштів на інший бюджетний рахунок не може вважатися несплатою зазначеного грошового зобов`язання та бути підставою для прийняття рішення про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» з реєстру платника єдиного податку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем позов не визнано, 21.08.2019 через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечено в повному обсязі та зазначено про наявність у позивача податкового боргу у розмірі 72, 21 грн., що встановлено камеральною перевіркою, на підставі якої складено акт «Про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування» від 29.12.2018 №53/10-36-57-05/33258082.

28.08.2019 через канцелярію суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення із аналогічним обґрунтуванням, викладеним у позовні заяві. Додатково зазначено про відсутність фактів звернення позивача до відповідача із заявою про повернення сплаченої суми, оскільки виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання та його сплати пов`язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов`язання відповідальність несе банк. Отже, позивачем перераховано кошти на дійсний казначейський рахунок органу доходів і зборів, а тому підстави для подання вказаної заяви у позивача відсутні.

06.09.2019 від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів до позовної заяви разом із листом акціонерного товариства «Укрсоцбанк», підписаним директором відділення ОСОБА_1 , в якому зазначено, що кошти у розмірі 100, 00 грн. згідно платіжного доручення №101 від 04.05.2018, сплачені товариством з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС», перераховано на дійсний казначейський рахунок та зараховано на бюджетний рахунок Головного управління ДКСУ у Київській області.

У судовому засіданні 02.09.2019 з огляду на надані представниками сторін клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів у передбачені Кодексом адміністративного судочинства України строки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» () зареєстровано як юридична особа 18.02.2005, номер запису 1 000264 та з 22.02.2005 перебуває на обліку на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, є платником єдиного податку 3 групи з відсотковою ставкою 5% доходу у Києво - Святошинській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії ААВ №357479 та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.12-17).

Видами діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» за КВЕД 2010 є: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код 45.20); пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний) (код 49.31); вантажний автомобільний транспорт (код 49.41); допоміжне обслуговування наземного транспорту (код 52.21); діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (код 56.10); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код 68.20).

Головним державним ревізором - інспектором Зеленською Н.М. на підставі п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС», за результатами якої складно акт «Про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування» від 29.12.2018 №53/10-36-57-05/33258082.

Відповідно до змісту вказаного акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення абз.8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, а саме: наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, реєстрація платника податку підлягає анулюванню на підставі підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України (а.с.20).

За результатами виявлених порушень та на підставі акту перевірки від 29.12.2018 №53/10-36-57-05/33258082, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення №25/10-36-57-05 від 29.12.2018 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2019, яким на підставі п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України проведено анулювання реєстрації платника єдиного внеску - товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку у зв`язку із недотриманням вимог пп.298.2.3 (8) п.298.2 ст.298

Вказане рішення оскаржено позивачем у адміністративному порядку. Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.04.2019 №16813/6/99-99-12-03-05-15 рішення №25/10-36-57-05 від 29.12.2018 залишено без змін, а скаргу - без задоволення. (а.с. 34-36).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено, що кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п.291.3 ст.291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Пунктом 291.4 ст.291 Податкового кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: 1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень; 2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у тому числі, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Підпунктом 299.11 статті 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, анулювання свідоцтва платника єдиного податку за рішенням податкового органу на підставі п.299.10 ст.299 та пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України можливе за умови наявності у платника єдиного податку податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів. Абзацом 2 пункту 295.8 статті 295 Податкового кодексу України визначено, що у разі анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу податкові зобов`язання із сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому проведено анулювання реєстрації.

Як зазначено в акті перевірки від 29.12.2018 №53/10-36-57-05/33258082, на підставі якого прийнято спірне рішення, у позивача наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по коду платежу 30/21080900/00, а саме: станом на 01.08.2018-72,21 грн., 01.09.2018 -72,21 грн., 01.10.2018- 72,21 грн., 01.11.2018 - 72,21 грн., 01.12.2018 - 72,21 грн., 01.01.2019 - 72,21 грн.

У свою чергу позивачем вказано, що після усного повідомлення службовими особами відповідача головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС», позивачем сплачено заборгованість у розмірі 100, 00 грн. за кодом платежу 30/21080900/00 на відповідний рахунок Фастівського УДКСУ України Київської області №0015, що підтверджується платіжним дорученням №101 від 04.05.2018, втім через допущену банком помилку гроші в погашення вказаної заборгованості помилково перераховано на невірний рахунок отримувача - № НОМЕР_1 та зараховано до сплати за іншим кодом платежу.

З даного приводу суд зазначає таке.

Так, 26.08.2011 між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» (Клієнт) укладено договір №9926 банківського рахунку.

Згідно п.1.1 Банк зобов`язується відкрити Клієнту поточний рахунок (по відкритому Клієнту поточному рахунку) № НОМЕР_2 в українських гривнях та надавати (продовжувати надавати) послуги з розрахунково - касового обслуговування відповідно до умов цього договору, Правил обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків суб`єктів господарювання, відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк».

В матеріалах справи наявна копія довідки №083.01-08/702 від 08.02.2019, підписана начальником Фастівського відділення АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 , видана товариству з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» про те, що згідно платіжного доручення №101 від 04.05.2018 банком допущена помилка в номері рахунку отримувача, а саме: невірно вказано рахунок № НОМЕР_1 , замість вірного № НОМЕР_3 .

Також, згідно листа, підписаного директором відділення Фастівського відділення АТ«Укрсоцбанк» ОСОБА_1 кошти у розмірі 100,00 грн. сплачені товариством з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС», що підтверджується платіжним дорученням №101 від 04.05.2018, перераховано на дійсний казначейський рахунок № НОМЕР_1 та зараховано на бюджетний рахунок ГУ ДКСУ у Київській області.

Отже, заборгованість позивача у розмірі 72,21 грн. сплачено позивачем, втім, на розрахунковий рахунок, відмінний за бюджетною класифікацією від належного до сплати податку рахунку.

Суд вважає, що така помилка не свідчить про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки, відкриті на ім`я відповідного контролюючого органу в казначействі. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, яким в повній мірі та своєчасно вжито відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №805/3665/16-а та від 24 жовтня 2018 року у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16).

Крім того, як вбачається з листа Головного управління ДФС у Київській області №3268/10/10-36-57 від 30.01.2019 відповідно до даних інформаційної системи органів ДФС «Податковий блок» у товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» станом на 01.01.2019 рахується сума переплати по податках, зборах та платежах до бюджету у сумі 251533, 73 грн. Дана обставина не заперечується сторонами.

Пунктом 295.3 статті 295 ПК України визначено, платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Відповідно до п.296.3 ст.296 ПК України, платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Пунктами 87.1 статті 87 ПК України встановлено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, в тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надмірно сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно абзацу 2 пункту 87.1 статті 87 ПК України, сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

При цьому, норми Податкового кодексу України, зокрема, стаття 35, не містить положень щодо сплати податків на конкретні рахунки та за конкретними кодами, за якими перераховуються окремі податки.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (частина перша статті 43 Бюджетного Кодексу України).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Разом із тим, нормами Бюджетного кодексу України, а саме, частиною першою статті 43 та частиною п`ятою статті 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинив дій, спрямованих на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. Відповідно, оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, - помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.06.2015 у справі №21-377а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах, відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, а також висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.05.2018 у справі №815/2405/16.

Стаття 19 Конституції України регламентує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за встановлених судом обставин справи щодо сплати платником податку узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законодавством строк, проте з помилковим зазначенням коду бюджетної класифікації, такий платник податку не вважається таким, який пропустив строк сплати податку, у зв`язку з чим виключення позивача з реєстру платника єдиного податку є безпідставним.

Отже, контролюючий орган при прийнятті рішення від 29.12.2019 №25/10-36-57-05 про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2019 діяв всупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним та підлягає скасуванню.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем під час розгляду справи не надано.

Суд зауважує на тому, що під час розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження висновків щодо наявності підстав для анулювання позивачеві свідоцтва платника єдиного податку, зокрема, наявності у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів, у той час як матеріали справи свідчать про те, що позивачем було дотримано обов`язку щодо сплати єдиного податку.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Київській області від 29.12.2019 №25/10-36-57-05 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2019.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління ДФС у Київській області поновити свідоцтво платника єдиного податку товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» з 01.01.2019, з поновленням у реєстрі платників єдиного податку із вказаної дати суд зазначає таке.

Згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд наголошує на тому, що на підставі спірного рішення позивача було виключено з реєстру платників податків 01.01.2019.

На думку суду, в даному випадку зобов`язання Головне управління ДФС у Київській області поновити свідоцтво платника єдиного податку товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» з 01.01.2019, з поновленням у реєстрі платників єдиного податку із вказаної дати не сприятиме відновленню прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головне управління ДФС у Київській області поновити реєстрацію платника єдиного податку - товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» в Реєстрі платників єдиного податку з 01.01.2019 шляхом включення відповідних записів до Реєстру платників єдиного податку.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору, а саме квитанцію №1-3817К від 20.06.2019 на суму 3 842, 00 грн.

З огляду на викладене, відшкодуванню позивачеві з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області підлягають судові витрати в сумі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 6-11, 14, 77, 139, 243 - 246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» (, адреса місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Червоноармійська, буд.37, кв. 76) до Головного управління ДФС у Київській області (, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 29.12.2019 №25/10-36-57-05 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2019.

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у Київській області поновити реєстрацію платника єдиного податку - товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» () в Реєстрі платників єдиного податку з 01.01.2019 шляхом включення відповідних записів до Реєстру платників єдиного податку.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІВ-АВТОТРАНС» (, адреса місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Червоноармійська, буд.37, кв. 76) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) судовий збір у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 23 вересня 2019 року