Справа № 300/1051/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" вересня 2019 р. справа №300/1051/19
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Чуприни О.В.
при секретарі судового засідання Драгомирецькому І.М.,
представника позивача (за зустрічним позовом представника відповідача) Боднара О.М.,
відповідача (за зустрічним позовом позивача) фізичної особи-підприємця Головатчук Марії Миколаївни,
представника відповідача (за зустрічним позовом позивача) Банаха В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій, застосованих за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій, в розмірі 268 158,88 гривень,
Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту позивач, за зустрічним позовом відповідач, Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, контролюючий орган) 16.05.2019 звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту відповідач, за зустрічним позовом позивач, ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій, застосованих за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій, в розмірі 268 158,88 гривень.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 (а.с.50-53), прийнято зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом у справі 300/1051/19 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій, застосованих за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій, в розмірі 268 158,88 гривень. Вимоги за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Суд постановив перейти до розгляду справи №300/1051/19 за правилами загального позовного провадження.
Позивач за первинним позовом, 01.07.2019 направив на адресу суду, через канцелярію, додаткові пояснення із долученням відповідних доказів на їх підтвердження (а.с.69-70, 72-87).
Відповідач за зустрічним позовом скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 02.07.2019 (а.с.89-91). Останній розкрив зміст порушення встановленого в ході проведення перевірки, зокрема, не оприбуткування позивачем за зустрічним позовом готівки в сумі 53 631,97 гривень. З урахуванням абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 за №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", до позивача застосовано штрафні санкції у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми (53 631,97 гривень х 5), що становить 268 159,85 гривень. На переконання відповідача за зустрічним позовом, у разі проведення готівкових розрахунків із застосування реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункових книг оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, передбачена абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 за №436/95. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.
Судом на 19.07.2019, 02.08.2019 і на 13.08.2019 призначено і проведено підготовчі судові засідання.
У зв`язку із наявністю об`єктивних причин та на виконання вимог ухвали суду про витребування необхідних пояснень і письмових доказів, постановленої судом з власної ініціативи в силу вимог пункту 4 частини 3 статті 2, статті 9 КАС України для забезпечення реалізації такого принципу адміністративного судочинства як офіційне з`ясування всіх обставин у справі, представником позивача і відповідачем за первинним позовом 01.08.2019, 02.08.2019 і 13.08.2019 подано додаткові пояснення та письмові докази на їх обґрунтування (а.с.104-107, 108-113, 114-115, 123-126, 127-129).
13.08.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.134-136).
Позивачем та відповідачем за зустрічним позовом, 04.09.2019 і 09.09.2019 надано в суд, через канцелярію, додаткові письмові пояснення (а.с.151-153, 154-159).
Вказане пояснення контролюючого органу ґрунтується на тих ж доводах, що і викладені у попередніх поясненнях та відзиві на зустрічний позов.
В свою чергу, ФОП ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 24 пункту 1 Указу Президента України від 20.06.2019 за №418/2019 втратив чинність Указ Президента України №436/95 від 12.06.1995. Платник податків вказує на необхідність застосування статті 58 Конституції України, частин 2, 4 статті 56 Закону України "Про Національний банк України" шляхом надання зворотної дії в часі Указу Президента України від 20.06.2019 за №436/95 так як останній скасував відповідальність, встановлену у спірному випадку Указом Президента України №436/95 від 12.06.1995.
На підставі вказаного ФОП ОСОБА_1 вважає про відсутність у неї обов`язку сплачувати оскаржувані штрафні санкції.
Розглянувши матеріали адміністративної справі, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши зміст позовної заяви і зустрічного позову, відзиву на позов і відзиву на зустрічний позов, відповіді на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують власні позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить із таких підстав та мотивів.
У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.
Предмет адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульований положеннями Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР (надалі по тексту також Закон №265/95-ВР), Податковим кодексом України (надалі по тексту також ПК України), Указом Президента України від 12.06.1995 за №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" (надалі по тексту також Указ №436/95), Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 за №637 (надалі по тексту також Положення №637), Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 за №148 (надалі по тексту також Положення №148).
При розгляді справи судом встановлено, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області в період з 16.01.2018 по 23.01.2018, на підставі наказу №38 від 10.01.2018 (а.с.14) та направлень на перевірку №№36, 37 від 10.01.2018 (а.с.15, зворотній бік а.с.15), проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину-кафе, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що належать суб`єкту господарської діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .
При здійсненні перевірки посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області встановлено ряд порушень, серед яких, зокрема порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3, статті 8 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", пункту 13 розділу ІІ Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" №148 від 29.12.2017 та пункту 4.6 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 за №517. А саме: проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування реєстратора розрахункових операцій, невидача розрахункового документа встановленого зразка, не оприбуткування готівки в касі.
Як встановлено судом із матеріалів перевірки, ФОП ОСОБА_1 , в період з 17.06.2017 по 16.01.2018 на підставі фіскальних звітних чеків №992 за 19.06.2017 по №1142 за 15.01.2018 на загальну суму 53 631,97 гривень, не здійснено облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій, та не виконано щоденні записи про рух готівки та суми розрахунків.
Дану обставину ОСОБА_1 при розгляді справи не заперечила.
Такий другий примірник акт перевірки та вищевказані податкові повідомлення-рішення від 07.02.2018 направлено на адресу позивача 25.01.2018 і 08.02.2018, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться супровідні листи №742/10/09-19-14-07-22 від 25.01.2018 і №1184/10/09-19-14-07-22 від 07.02.2018 відповідно, та квитанції поштових відправлень. Акт перевірки і податкові повідомлення-рішення отримані позивачем, свідченням чого є відповідна відмітка на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.22, 23, 26, 27).
Необхідно відмітити й те, що у відношенні до ФОП ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №49 від 16.01.2018 за недотримання порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі (а.с.16). У зв`язку із відмовою відповідача від підпису та отримання такого протоколу, посадовими особами контролюючого органу 16.01.2018 складено відповідний акт (а.с.17).
Як свідчать матеріали справи, Державною фіскальною службою України на підставі пункту 56.9 статті 56 ПК України продовжено строк розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 до 12.05.2018 (включно), з підстав необхідності з`ясування обставин справи, що підтверджується копією рішення про продовження строку розгляду скарги №4227/6/99-99-11-03-01-25 від 26.03.2018 (а.с.45).
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
В даному випадку фактична перевірка дотримання суб`єктом господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, у спірних відносинах проводилась на підставі направлень на перевірку від 10.01.2018 за №№36, 37, (а.с.15, зворотній бік а.с.15), та на підставі наказу від 10.01.2018 за №38 (а.с.14).
Суд звертає увагу не те, що ФОП ОСОБА_1 не оскаржує і не ставить під сумнів правомірність та підставність призначення спірної перевірки.
ФОП ОСОБА_1 , подаючи 10.06.2019 зустрічний позов, вказує на відсутність обов`язку у фізичної особи-підприємця ведення книги обліку розрахункових операцій, оскільки такий обов`язок не передбачений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 за №148, що діяло на час проведення перевірки та винесення спірного податкового повідомлення-рішення.
Період, за який ФОП ОСОБА_1 не здійснено облік готівкових коштів у сумі 53 631,97 гривень (повна сума фактичних надходжень) у книзі обліку розрахункових операцій, є період з 17.06.2017 по 16.01.2018. Саме вказаний період взято контролюючим органом до уваги, та на підставі фіскальних чеків на суму 53 631,97 гривень, визначено розмір штрафної санкції 268 159,85 гривень.
Саме вказані номера фіскальні чеки відображенні у акті перевірки на загальну суму 53 631,97 гривень.
Проте, такі записи вчинені ФОП ОСОБА_1 після 16.01.2018 (дати проведення перевірки), про що свідчить відповідна дата і підпис посадових осіб контролюючого органу, внесених у Книгу над відповідними записами.
Відповідно до пункту 6 статті 33 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 за №679-XIV визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень НБУ.
Так, згідно підпункту 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 за №637, яке діяла в частині спірних правовідносин з 15.02.2005 по 05.01.2018 (надалі по тексту також Положення №637), оприбуткування готівки проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій (надалі по тексту також КОРО).
Згідно з пунктом 7.15 глави 7 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги (надалі по тексту також РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.
Відповідно до пункту 2.6 глави 2 згаданого Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Таким чином, у спірних правовідносинах в період з 17.06.2017 по 05.01.2018 на позивача як фізичну особу-підприємця розповсюджувалися вимоги підпункту 1.2 глави 1 пункту 2.6 глави 2, пунктом 7.15 глави 7 Положення №637.
У відповідності до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", пункту 1.2 глави 1 Положення №637, книга обліку розрахункових операцій це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів (в органах державної податкової служби України) книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).
Абзацом третім статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 за №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" (надалі по тексту також Указ №436/95), установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Наведене вище дає підстави дійти висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у КОРО, якою визнається прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів (в органах державної податкової служби України) книга, яка містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг). Невідображення готівки у такій КОРО після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, відповідальність за яке встановлена саме Указом №436/95.
Відповідно до підпункту 18 пункту 3 розділу І Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 за №148 (надалі по тексту також Положення №148), яке діяла в частині спірних правовідносин з 05.01.2018), оприбуткування готівки проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат.
Як слідує із пункту 1 Положення №148 він визначає обліку і порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
За змістом підпункту 14 пункту 3 розділу І Положення№148 книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форми відповідних книг обліку доходів і витрат затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі (підпункт 14 пункту 3 розділу І Положення№148).
Згідно абзацу першого пункту 11 розділу ІІ Положення №148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки у повній сумі.
Тобто, застосоване для визначеного у підпункті 18 пункту 3 розділу І Положення №148 поняття "оприбуткування готівки" таке словосполучення як "суб`єкти господарювання" включає у своє юридичне значення також "фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність".
Відтак, у спірних правовідносинах в період з 05.01.2018 по 23.01.2018 на позивача як фізичну особу-підприємця розповсюджувалися вимоги підпункту 18 пункту 3 розділу І і абзацу першого пункту 11 розділу ІІ Положення №148.
Відповідно до вимог пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.
Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Порядок ведення книги обліку доходів і витрат передбачено наказом Міністерства доходів і зборів України за №481 від 16.03.2013 (надалі по тексту також Порядок №481).
Пунктом 1 вказаного Наказу затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, що додаються.
Згідно пунктів 1-3 Порядку №481 визначено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (надалі по тексту також Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (надалі по текст також самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (надалі по текст також - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.
У разі обрання самозайнятою особою ведення Книги у паперовому вигляді:
1) самозайнята особа зобов`язана подати до контролюючого органу за основним місцем обліку примірник Книги, на титульному аркуші якої зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), податкова адреса, номер та дата свідоцтва про право на здійснення незалежної професійної діяльності (за наявності);
2) книга прошнурована, пронумерована, безоплатно реєструється в контролюючому органі. Книга засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою;
3) записи у Книзі виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою. Внесення виправлень здійснюється шляхом нового запису, який засвідчується підписом самозайнятої особи;
4) у разі необхідності реєстрації нової Книги протягом податкового (звітного) періоду записи в ній продовжуються наростаючим підсумком, а попередня Книга залишається у самозайнятої особи.
За змістом пункту 6 Порядку №481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку, зокрема: у графі 1 зазначається дата запису; у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).
З наведеного слідує, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, а також самозайняті особи зобов`язані у графі 2 книги обліку доходів і витрат відображати дохід, який отримано на протязі операційного дня, також у готівковій формі, касу платника податків.
Відтак, у розумінні Положення №148, починаючи з 05.01.2018, оприбуткування готівки для фізичних осіб-підприємців є відображення доходу, в тому числі й готівкового у книзі обліку доходів і витрат на підставі звітних фіскальних чеків за результатами операційного дня.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 перебувала на загальній системі оподаткування, про що останньою і контролюючим органом підтверджено у судовому засіданні.
Отже, аналізуючи приписи Положення №637 та Положення №148, які діяли на момент вчинення порушення, суд зазначає, що дані положення дають визначення терміну "оприбуткування готівки". Згідно Положення №637 оприбуткування готівки проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій, в той час як згідно Положення №148 оприбуткування готівки проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат.
Так, відповідно до вказаних положень, до моменту набрання чинності Положенням №148 (05.01.2018), Положення №637 ставило за обов`язок суб`єктів господарювання, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО, належним чином оприбутковувати готівкові кошти шляхом внесення відомостей за результатом операційного дня до книги обліку розрахункових операцій (КОРО).
При цьому, Положенням №148 в його редакції по частині спірного періоду з 05.01.2018 по 23.01.2018 не описується механізму оприбуткування готівки фізичними особами-підприємцями. Однак, як свідчить підпункт 18 пункту 3 розділу І, в спільному застосуванні із абзац перший пункту 11 розділу ІІ Положення №148 належним оприбуткуванням є проведення готівки в день її одержання/надходження до каси у повній сумі через книгу обліку доходів та витрат або через касову книгу.
Водночас, підпункт 9 пункту 3 розділу І Положення №148 визначає поняття касової книги документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі.
Також, ФОП ОСОБА_1 не вела Книгу обліку доходів і витрат як і Касову книгу, позивачем такі Книги в органах доходів і зборів не реєструвалися та під час проведення перевірки контролюючим органом, надана не була.
Дана обставина підтверджена ФОП ОСОБА_1 у судовому засіданні, в тому числі засвідчується підпунктами 2.1.10., 2.1.11. пункту 2 розділу 2 акта перевірки від 23.01.2018 (зворотній бік а.с.42).
Як уже зазначалось судом, обов`язок фізичної особи-підприємця щодо ведення книги обліку доходів і витрат передбачений пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу, України, про що згадувалось судом вище. При цьому, у розумінні Податкового кодексу України книгу обліку доходів і витрат зобов`язана вести фізична особа-підприємець незалежно від системи оподаткування на якій провадиться підприємницька діяльність. У розумінні Положення №148 книга обліку доходів і витрат служить для відображення руху готівкових коштів у зв`язку із провадженням підприємцем господарської діяльності.
Для оприбуткування готівки, відповідачем (за первинним позовом) використовувалась книга обліку розрахункових операцій, що у розумінні Положення №637 являлось належним оприбуткуванням готівкових коштів. Проте належним оприбуткуванням готівки виступає саме внесення відповідних щоденних записів у такій книзі.
Проте, із набуттям чинності Положення №148, з 05.01.2018 по 23.01.2018 (день складання акта перевірки) належним обліком готівкових коштів для фізичних осіб-підприємців є ведення книги обліку доходів і витрат або касової книги.
Виходячи із встановлених обставин, можна дійти висновку, що ФОП ОСОБА_1 не вносились записи до книги обліку розрахункових операцій у період з 17.06.2017 (на момент чинності Положення №637) і до 16.01.2018 (момент вчинення контрольного заходу), а також не велась книга обліку доходів і витрат або касова книга, що є порушенням як Положення №637 так і Положення №148.
Представник Головного управління ДФС в Івано-Франківській області пояснив, що в акті перевірки посадовими особами контролюючого органу допущено описку та помилково зазначено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 13 розділу ІІ Положення №148, в той час як вірним є порушення оприбуткування готівкових коштів, передбачене абзацом 1 пункту 11 розділу ІІ, підпунктом 18 пункту 3 розділу І Положення№148, які вказують на обов`язок такого оприбуткування.
Однак, що стосується обов`язку оприбуткування готівки, посадовими особами вірно зазначено порушений спосіб такого оприбуткування, який полягає саме у внесенні відомостей до книги обліку розрахункових операцій на підставі звітних фіскальних чеків, що відповідає приписам Положення №637.
Суд не приймає також до уваги доводи позивача (за зустрічним позовом) стосовно відсутності у відповідача (за зустрічним позовом) правових підстав для застосування штрафних фінансових санкцій на підставі Указу Президента України від 12.06.1995 за №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, оскільки останній втратив чинність з 23.06.2019, та вказує на наступні обставини".
Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, фактична перевірка, якою встановлено порушення щодо не оприбуткування ФОП ОСОБА_1 готівкових коштів, проводилась в період з 16.01.2018 по 23.01.2018, та оскаржуване податкове повідомлення рішення прийняте контролюючим органом 07.02.2018. Тобто, встановлення відповідного порушення та притягнення відповідача (за первинним позовом) до відповідальності за вказане порушення на підставі Указу Президента України від 12.06.1995 за №436/95 мало місце в період, коли даний нормативно-правовий акт був чинним.
Таким чином, подія застосування спірних штрафних санкції як одного із видів адміністративно-господарської відповідальності була застосована органом контролю на підставі діючого Указу Президента України.
В свою чергу, правовідносини із приводу стягнення в судовому порядку таких санкцій чи оскарження рішення, на підставі якого такі санкції застосовані, не врегульовують Указом Президента України від 12.06.1995 за №436/95.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як слідує з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.
У свою чергу заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.
Таким чином оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.
При цьому слід ураховувати, що відповідно до частини другої статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
З викладеного випливає, що врегульоване законом правило поведінки визначається тим нормативно-правовим актом, який був чинним на час вчинення відповідної дії (бездіяльності).
Відповідно зміст правовідносин, зокрема прав та обов`язків особи, не може змінюватися разом із зміною законодавчих норм. Отже склад правопорушення та відповідальність за його вчинення визначаються за змістом тих законодавчих норм, які були чинними на час вчинення відповідного правопорушення та не можуть бути змінені разом із зміною законодавчих норм (зокрема, в разі втрати чинності нормативно-правовим актом або набрання чинності новим нормативно-правовим актом, який регулює ті самі суспільні відносини).
Разом з тим, як установлено новою редакцією пункту 11 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, що набула чинності з 6 серпня 2011 року, - штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).
Таким чином, незалежно від дати вчинення або виявлення певного діяння таке діяння може кваліфікуватися як порушення норм податкового законодавства лише в тому разі, якщо воно визнавалося протиправним згідно з нормами, чинними на час вчинення відповідного діяння. А в розумінні статті 58 Конституції України, застосування Указу Президента України від 20.06.2019 за №418/2019 могло б мати місце, за умови, що на день набрання чинності коментованого Указу, штрафні санкції за правопорушення ще не були б застосовані.
Виходячи із встановлених обставин та аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку про наявність обов`язку у ФОП ОСОБА_1 оприбуткування готівки за період з 17.06.2017 по 16.01.2018, шляхом ведення книги обліку розрахункових операцій відповідно до Положення №637, і з 05.01.2018 книги обліку доходів і витрат або касової книги відповідно до Положення №148, що не було дотримано останньою.
Приписами абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 за №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" визначено, що у разі порушення фізичними особами-громадянами України норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, які встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Сума готівкових коштів, яка не була оприбуткована ФОП ОСОБА_1 за період з 17.06.2017 по 16.01.2018 становила 53 631,97 гривень.
За змістом частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач (за зустрічним позовом) не довів перед судом свої вимоги про протиправність оскаржуваного рішення.
Так, за змістом пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Згідно зі статтею 17 вказаного Закону за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту, зокрема, непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня.
З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що реалізовуючи свої повноваження щодо контролю за дотриманням суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавства позивач правомірно застосував штрафні санкції за порушення, які полягали у не проведенні відповідачем (за первинним позовом) розрахункової операції на повну суму покупки без застосування реєстратора розрахункових операцій та невидачі розрахункового документа встановленого зразка, а також не оприбуткування останньою готівки у касі.
Згідно вимог підпункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідач податкову вимогу не оскаржував у строк передбачений законом.
Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення за первинним позовом або спростування її наявності, ФОП ОСОБА_1 суду не надала.
Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1. статті 95 ПК України).
Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Враховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 не сплачено грошове зобов`язання у терміни визначені Податковим кодексом України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 268 158,88 гривень, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодекс.
За таких обставин позов Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій, застосованих за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій, в розмірі 268 158,88 гривень підлягає задоволенню, в той час як позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за зустрічним позовом, суд вважає необґрунтованими, а зустрічний позов таким, що не підлягає до задоволення.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що за змістом частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість зустрічного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягають стягненню із відповідача (за зустрічним позовом) суб`єкта владних повноважень судового збору.
Учасниками справи не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій, застосованих за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій, в розмірі 268 158,88 гривень, - задовольнити повністю.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в дохід державного бюджету заборгованість зі сплати штрафних санкцій, застосованих за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій, в розмірі 268 158,88 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач (за зустрічним позовом відповідач) Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394463), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач (за зустрічним позовом позивач) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), с. Пужники, Тлумацький район, Івано-Франківської області, 78034.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.

Рішенняв повному обсязі складено 19 вересня 2019 року.