Справа № 520/41/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 р.Справа № 520/41/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту реєстрації Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.03.19 року по справі № 520/41/19

за позовом Департаменту реєстрації Харківської міської ради

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Департамент реєстрації Харківської міської ради, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відповідач), треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив суд: скасувати постанову про накладення штрафу від 11.12.2018 ВП №51111686 (вхідний номер 10760/0/49-18 від 14.12.2018), винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріною В.Р.

В обґрунтування позову зазначає, що спірна постанова є незаконною, оскільки відповідачем залишено поза увагою факт виконання вимоги державного виконавця, а тому відсутні підстави для накладення штрафу. Повідомила суд про те, що державному виконавцю було відомо, що наявність зареєстрованих прав за третьою особою у справі перешкоджає проведенню реєстрації права власності за стягувачем на підставі документів виконавчого провадження № 51111686. Ця обставина не врегульована стягувачем та не усунена до теперішнього часу, оскільки на теперішній час існує зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за фізичною особою - ОСОБА_1 в цілому на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2015 р. №907. Правовстановлюючі документи ОСОБА_1 є чинними, право власності на житловий будинок не оскаржено. Зазначає також, що законодавчо визначена процедура державної реєстрації не може бути змінена ні за бажанням органів примусового виконання судових рішень, ні безпосередньо судом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано всі обставини справи, оскільки проведенню будь-яких реєстраційних дій, в тому числі за вимогою державного виконавця, об`єктивно перешкоджає заборона на будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 порядку статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі №820/11133/15 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Харківського міського управління юстиції Харківської області: скасовано рішення державного реєстратора Тузковой В.А. №25378586 від 19.10.2015 про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень на 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; зобов`язано Харківське міське управління юстиції Харківської області здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 відповідно до заочного рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова по справі №641/13846/14-ц від 04.06.2015 року, додаткового рішення від 13.08.2015 року по справі №641/13846/14-ц, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.09.2015 по справі №22-ц/790/5956/15. 25.03.2016 року Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі № 820/11133/15.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області від 16.05.2016 року відкрито виконавче провадження № 51111686.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області 11.09.2017 року складена вимога, за змістом якої зазначено, що Департаментом реєстрації Харківської міської ради на вимогу державного виконавця від 01.06.2017 року № 51111686 щодо виконання рішення суду по справі № 820/11133/15 в частині здійснення державної реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі рішень суду або повідомлення поважних причин невиконання рішення зазначено про те, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. До повноважень суду не віднесено зміну норм права або створення нових норм права. На теперішній час відсутні винятки у процедурі проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відсутні виключення щодо проведення реєстрації права власності на підставі судових рішень без подання заяви, відповідних документів та сплати адміністративного збору. Єдиний порядок внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає проведення реєстраційних дій за заявою зацікавленої особи - заявники на підставі прийнятого державним реєстратором рішення.

Окремо державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області у складеній вимозі зазначені посилання на ч. 1 ст. 2, ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 27, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п.п 1 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1666-VІІ та п. 4 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", Постанову КМ України № 1127 від 25.12.2015 року, якою затверджено порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області 27.02.2018 року за ВП № 51111686 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на п. 4 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказану постанову рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 по справі № 820/1823/18 - скасовано.

При цьому, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за ВП № 51111686 виходив, зокрема, з того, що виконавче провадження № 51111686 відкрито з приводу примусового зобов`язання Департаменту реєстрації Харківської міської ради (враховуючи обставини зміни сторони виконавчого провадження боржника, відповідно до ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року по справі № 820/11133/15) вчинити реєстраційну дію. Тобто, виконання рішення зобов`язального характеру за своєю суттю та правовою природою виникнення, враховуючи його законодавче підґрунтя, має обов`язковий характер виконання.

Водночас, державний виконавець, приймаючи постанову від 27.02.2018 року за ВП №51111686 про повернення виконавчого документа стягувачу, довільно трактував приписи "Прикінцевих та перехідних положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності".

Суди першої та апеляційної інстанції, з приводу позиції державного виконавця про обов`язковість заяви про вчинення реєстраційних дій за рішенням суду вказали, що формулювання "проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили" та "зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності" не є тотожними, ні з передумов виникнення, ні з процедури вчинення реєстраційної дії.

Після набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 по справі № 820/1823/18 державним виконавцем 04.09.2018 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 51111686 та направлено Департаменту реєстрації Харківської міської ради вимогу від 04.09.2018 року № 51111686/ДВ6 з приводу надання, у 5 денний термін з дня її отримання, інформації щодо проведення реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 із зазначенням дати проведення реєстрації.

У відповідь на вимогу Департаментом реєстрації Харківської міської ради державному виконавцю надано відповідь листом від 20.09.2018 року, в якому повідомлено, з посиланням на ст. 18 Закону України про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що заява про реєстрацію права власності на вказану нерухомість від ОСОБА_2 не надходила.

У позові позивач зазначав, що вимога відповідача стосується надання інформації, яку Департаментом реєстрації було надано у повному обсязі, водночас, за відсутності відповідної заяви провести реєстраційні дії на виконання рішення по справі № 820/11133/15 неможливо.

Вбачаючи у зазначеному невиконання рішення по справі № 820/11133/15, державним виконавцем прийнято у ВП № 51111686 постанову від 11.12.2018 про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було доведено правомірність постанови від 11.12.2018 у ВП № 51111686 про накладення штрафу за невиконання рішення суду, яка є предметом судового оскарження.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Тобто, право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації. Разом з тим, відповідна державна реєстрація можлива виключно за умови відсутності заборони вчинення реєстраційних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі № 820/11133/15 - задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі № 820/11133/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Так, судовим розглядом по справі № 820/11133/15 встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2015 р.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 р. у справі № 641/13836/14-ц набрало законної сили 22.09.2015 р. після його перегляду судом апеляційної інстанції, тобто після того, як ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно за адресою; АДРЕСА_1 , що не було враховано судом першої інстанції, а належність цього нерухомого майна ОСОБА_1 судом першої інстанції під час розгляду справи не перевірялася та правова оцінка цій обставині надана не була, в той час як саме ця обставина (реєстрація нерухомого майна за іншої фізичною особою) і стала підставою для відмови позивачу в державній реєстрації прав на нерухоме майно згідно поданої нею заяви з відповідним пакетом документів.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , оспорювалось ОСОБА_2 у судовому порядку, але відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2016 р. у справі № 641/1262/16-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна недійсним було відмовлено. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2017 р. рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2016 р. залишено без змін, тобто воно набрало законної сили.

Наведене свідчить про те, що на момент звернення позивача до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на це майно дійсно було зареєстрованим за іншою фізичною особою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є засадою державної реєстрації прав (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора прав та їх обтяжень безпосередньо визначені ст. 10 Закону № 1952-IV, де за приписами п.п.1,2,8 ч. 3 цієї статті, державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 11 вказаного Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Положеннями ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Системний аналіз викладених правових норм дає підстави дійти до висновку, що законодавством регламентовано перелік підстав для відмови у державній реєстрації, який є виключним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 826/4947/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 826/4947/16.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ч. 5 ст. 26 Закону № 1952-IV встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 820/11133/15, встановлено, що після набрання законної сили заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 р. ОСОБА_2 не зверталася до державного реєстратора із заявою про внесення запису про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції під час розгляду справи дійшов висновку, що оскільки на момент звернення ОСОБА_2 до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, право власності на це майно було зареєстрованим за іншою фізичною особою ( ОСОБА_1 ) та запис про реєстрацію цього права скасований не був, у державного реєстратора були відсутні підстави для вчинення відповідної реєстраційної дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зв`язку з тим, що у державного реєстратора були відсутні підстави для вчинення відповідної реєстраційної дії, тому постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду від 11.12.2018 ВП №51111686, винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріною В.Р., яка є предметом судового оскарження, є неправомірною та підлягає скасуванню.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту реєстрації Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року по справі № 520/41/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Департаменту реєстрації Харківської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування постанов - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення штрафу від 11.12.2018 ВП №51111686 (вхідний номер 10760/0/49-18 від 14.12.2018), винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щедріною В.Р..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 23.09.2019 року