Справа № 742/1893/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 742/1893/19 Суддя (судді) першої інстанції: Ільченко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Парінова А.Б.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 липня 2019 року

у справі №742/1893/19 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача поліцейського 2 взводу 4 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Гусєвої Ольги Олександрівни та Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського 2 взводу 4 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Гусєвої Ольги Олександрівни та Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18№569626 від 19.05.2019, про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова серії ДП18№569626 від 19.05.2019 винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії поліцейського при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили його права, а тому постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачем подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно постанови серії ДП18 № 569626 від 19.05.2019, чеку та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.05.2019 о 05 год. 35 хв. на 450 км а/д Київ - Одеса водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF 95 XF 430 н/з НОМЕР_1 з напівпричепом schmitz spr-24, н/з НОМЕР_2 з перенавантаженням на строєну вісь на 1180 кг, згідно довідки вагового комплексу фактична маса 25180 кг при нормі 24000 кг, чим порушив п. 22.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.8).

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 17.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 здійснював перевезення кукурудзи на автомобілі DAF 95 XF 430 н/з НОМЕР_1 з напівпричепом schmitz spr-24, н/з НОМЕР_2 , загальна маса якого 43500 т (а.с.9), що також підтверджується результатми зваження від 19.05.2019 та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.35-36).

Позивач, вважаючи постанову такою, що прийнята з порушенням звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог виходив з того, що наявні в справі докази в сукупності повністю підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст.132-1 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи (ч. 1 ст.283 КУпАП).

Відповідно до положень ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови серії ДП18 № 569626 від 19.05.2019, о 05 год. 35 хв. на 450 км а/д Київ - Одеса водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF 95 XF 430 н/з НОМЕР_1 з напівпричепом schmitz spr-24, н/з НОМЕР_2 з перенавантаженням на строєну вісь на 1180 кг, згідно довідки вагового комплексу фактична маса 25180 кг при нормі 24000 кг, чим порушив п. 22.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.8).

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 17.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 здійснював перевезення кукурудзи на автомобілі DAF 95 XF 430 н/з НОМЕР_1 з напівпричепом schmitz spr-24, н/з НОМЕР_2 , загальна маса якого 43500 т (а.с.9), що також підтверджується результатми зваження від 19.05.2019 та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.35-36).

Відповідно до пп. 15 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року встановлено, що Укртпансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП безпосередньо не здійснює габаритно-ваговий контроль, не оформляє його результати, не являється розпорядником інформації про ваговий комплекс, його повірку тощо.

Таким чином ні поліцейський патрульної поліції, ні орган в якому він працює не можуть нести відповідальність за діяння інших осіб, органів котрі до них не відносяться.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Крім того, ст.48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Ст.33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як правомірно встановлено судом, перевезення вантажу автомобілем позивача здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, а саме при нормативно допустимих навантаженнях на строєну вісь у 24т, мав фактичне навантаження на строєну вісь 25т. 180кг. Тобто, перевантаження на строєну вісь у 25т.180кг є більшим на 1т.180кг замість дозволених для контейнеровозів 24 т.

Таким чином, дані обставини прямо вказують на наявність факту перевищення гранично допустимої ваги транспортного засобу позивача при перевезення вантажу автомобільними дорогами, що, відповідно до статті 132-1 КУпАП, є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі по тексту - Порядок № 879).

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Таким чином, Управління Укртрансбезпеки у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті та її посадові особи уповноважені відповідно до Положення та Порядку №879 здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з ч.3 п.2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 4 абз. 2 "Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", затверджених постановою КМУ (Кабінету Міністрів України) від 18.01.2001 року № 30, допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у п. 22.5 ПДР на 2% від 24 т. (враховуючи похибку вагового комплексу та сипучість вантажу).

Тобто, законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, (еквівалентно 480 кг на строєну вісь), що дозволяє враховувати похибку вагового комплексу, специфіку вантажу, в тому числі й сипучого тощо. У даній справі перевищення навантаження на строєну вісь становить більше 2% (більше на 1180 кг).

Крім того, відповідно до Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі - Правила № 363) на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення вантажу, які позивачем не були виконані.

Пунктом 8.20 Глави 8 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Відповідно до п. 8.21 Глави 8 визначено, що виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність характеристик вантажу розмірам, що зазначеній у Правилах дорожнього руху України.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення великоваговим автомобільним транспортом зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз наведених вище норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції № 1395 в їх взаємодії із нормами Закону України «Про дорожній рух» та Закону України «Про національну поліцію» дають підстави для висновку про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених статтею 132-1 КУпАП.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2019 року справа № 1614/3550/17.

Колегія суддів враховує ту обставину, що позивачем під час розгляду справи на обґрунтування власної правової позиції не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт перевантаження ним ТЗ чи доказів, котрі підтверджували недостовірність результатів габаритно вагового контролю тощо.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в справі докази в сукупності повністю підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст.132-1 КУпАП.

Доводи викладені в апеляційній скарзі позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 195, 242, 243, 246, 272, 286, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

А.Б. Парінов