Справа № 1.380.2019.003039
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.003039
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гулкевич І.З. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій містяться вимоги:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Червоноградського управління Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 лютого 2019 року №Ф-9799-53 на суму 18276,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Червоноградське управління Головного управління ДФС у Львівській області прийняло вимогу №Ф-9799-53 від 13.02.2019 про сплату недоїмку з ЄСВ в сумі 18276,72 грн, однак, на думку позивача, дана вимога органу ДФС не відповідає вимогам законодавства та складена з грубими порушеннями вимог нормативно-правових актів, що регулюють облік, нарахування та сплату ЄСВ. Вказує, що станом на 30.03.2019 - на момент надходження самої вимоги жодного разу відповідач не повідомив про наявність будь-якого податкового боргу (в т.ч. зі сплати ЄСВ), так і не повідомив про необхідність сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того, відповідач не проводив перевірку стосовно позивача та витребовував бухгалтерські та інші документи. Зазначає, що підприємницькою діяльністю фактично два останніх років не займалась. Також, позивач зазначає про порушення відповідачем строків направлення оскаржуваної вимоги. Таким чином, вважає, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваної вимоги є протиправними, а вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9799-53 від 13.02.2019 року підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 17.07. 2019 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області як співвідповідача.

Відповідач 2 проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві, суть яких полягає в тому, що ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець (дата державної реєстрації 06.03.2006 року) до 03.04.2019 року, тому на дату формування вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності. Зазначає, що рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 було прийнято 03.04.2019 року. Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість по єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 станом на 13.02.2019 становила 18276,72 грн, що є нарахуванням за 2017 - 2018 року. Вказує, що на підставі цих даних Головним управлінням ДФС у Львівській області відповідно до вимог чинного законодавства сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2019 № Ф-9799-53, яку надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 Тому контролюючий орган правомірно сформував оскаржувану податкову вимогу від 13.02.2019 №Ф-9799-53, у зв`язку з чим, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що податковим органом своєчасно не повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до нарахування величезної суми боргу та вимога ДФС складена з грубим порушенням вимог нормативно-правових актів, що регулюють облік, нарахування та сплату ЄСВ.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці у період з 12.08.2019 по 16.09.2019, суд приймає рішення у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме - 17.09.2019.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, з таких мотивів та підстав.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець з дати державної реєстрації 06.03.2006 року, номер державної реєстрації 0001514. Рішення про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 прийнято 03.04.2019 року, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управлінням ДФС у Львівській області 13.02.2019 року сформовано вимогу № Ф-9799-53 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 18276,72 грн.

Рішенням ГУ ДФС у Львівській області від 18.04.2019 №21690/10/13-10.1-05, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2019 року №Ф-9799-53 ГУ ДФС у Львівській області залишено без змін, скаргу ОСОБА_1 від 08.04.2019 б/н без задоволення.

Рішенням ДФС України від 30.05.2019 року № 24947/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропущенням строку подання скарги.

Вважаючи спірну податкову вимогу протиправною, позивач звернулася до суду з позовом про її скасування.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), що набрав чинності з 01.01.2011.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464 (далі - Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування

У відповідності до ч. 2 ст. 8 та ст. 12 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з п.1 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону №2464 органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

На підставі вказаних норм права та наданих суду матеріалів справи встановлено, що позивач, будучи платником єдиного внеску не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 31 січня 2019 р. за ОСОБА_1 утворилась заборгованість в сумі 18276,72 грн.

Доказів на підтвердження факту звернення із заявою про припинення підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця, внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до винесення ГУ ДФС у Львівській області вимоги про сплату боргу №Ф-9799-53 від 13.02.2019, позивач суду не надав.

В той час, як з матеріалів справи вбачається, що позивач припинив свою підприємницьку діяльність лише 03.04.2019.

Щодо доводів позивача стосовно того, що ОСОБА_1 останіх два роки не здійснювала підприємницьку діяльність в Україні, суд не приймає дані аргументи, як підстави для скасування вимоги Головного управління ДФС у Львівській області №Ф-9799-53 від 13.02.2019 р. про сплату боргу (недоїмки). Згідно положень ст. 9 Закону №2464 позивач незалежно від того, здійснював підприємницьку діяльність чи ні, перебуваючи на обліку в податковому органі, був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, а тому, нездійснення підприємницької діяльності у спірний період, не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску.

Також суд вважає безпідставним твердження позивача щодо обов`язку податкового органу приймати вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску за результатами проведеної перевірки згідно бухгалтерських документів платника податків.

Суд наголошує, що згідно вимог ст. 9 Закону №2464 позивач зобов`язаний самостійно нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Оскільки, позивач самостійно не нараховував та не сплачував єдиний внесок, податковий орган, в силу норм ст. 13 Закону №2464 наділений правом стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску. При цьому, обов`язковість проведення перевірки платника податків вимогами чинного законодавства не передбачено.

Водночас, як передбачено розділом IV наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно 13.02.2019 р. сформовано податкову вимогу №Ф-9799-53 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 18276,72 грн на підставі інформації з облікової картки позивача.

Також суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 щодо порушення податковим органом строків направлення оскаржуваної вимоги, оскільки згідно положень ч. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з єдиного внеску не застосовується.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що таке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити повністю.

Судові витрати згідно ст. 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257- 262 КАС України, суд -

вирішив :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Червоноградського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги- відмовити повністю.

2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.