Справа № 640/1450/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2019 року 10:09 № 640/1450/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судових засідань Семеняки А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-тренажерний

центр «Атлантік»

до Міністерства інфраструктури України

третя особа Державна служба морського та річкового транспорту України

про визнання протиправним та нечинним Положення №1042 від 25

листопада 2004 року,-

за участю представників сторін:

представника позивача: Дем`яненко М.В.,

представника відповідача: Загороднього В.С.,

представників третьої особи - Нечипоренко Н.С., Житаря Ю.І., Омельченко О.П.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчально-тренажерний центр «Атлантік» (надалі - позивач) з позовом до Міністерства інфраструктури України (далі - відповідач), третя особа - Державна служба морського та річкового транспорту України, в якому просить суд: визнати протиправним та повністю нечинним Положення про огляд підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 листопада 2004 року №1042, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2014 року за №1577/10176.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що жодним із перелічених у наказі №1042 нормативно-правовим актом на момент його прийняття, а також жодним Законом України, не передбачено прийняття спірного Положення про огляд підприємств, що проводять підготовку моряків. Додатково представник позивача стверджував, що огляд НТЗ, за результатами якого Морська адміністрація може заборонити господарську діяльність НТЗ, є нічим іншим як незаконне втручання органу державної влади у господарську діяльність суб`єкта господарювання, оскільки такі дії не передбачені Конституцією України та чинним законодавства, а видача протоколу на відповідність (строком на 2 роки) вказує на те, що фактично Положення встановлює ліцензійну діяльність та надає дозвіл на здійснення господарської діяльності НТЗ.

Крім того, на думку позивача, наявність документа - переліку НТЗ, який затверджується наказом Міністерства інфраструктури України та можливість подання Морською адміністрацією пропозицій Міністерству інфраструктури України щодо виключення з цього переліку НТЗ окремих видів підготовки або НТЗ в цілому також свідчать про встановлення оскаржуваним Положенням ознаки ліцензійної діяльності НТЗ і є так званим реєстром НТЗ на провадження визначеного виду господарської діяльності, який неправомірно обмежує діяльність товариства.

Також, представник позивача стверджував, що оскаржуване Положення не відповідає вимогам Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» від 15 січня 2015 року №124-VIII, оскільки воно не закріплює систему оцінки відповідності; передбачений огляд НТЗ на відповідність Морська адміністрація проводить за відсутності технічних регламентів і передбачених ними процедур оцінки відповідності; здійснення такої діяльності має відбуватися на основі добровільної оцінки відповідності, а не кожні два роки; норм оспорюваного Положення не передбачають право оскарження рішення Морської адміністрації про невідповідність та інше.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що Міністерство транспорту та зв`язку України при виданні оскаржуваного наказу діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також, представник Міністерства інфраструктури України стверджував, що оскаржений наказ не впливає та не може впливати на інтереси позивача, оскільки КВЕД діяльності (85.59) не дає право позивачу проводити підготовку моряків, членів екіпажів торговельних суден, у тому числі тих, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України та підготовку судноводіїв малих/маломірних суден, відтак позивач не є суб`єктом правовідносин, на які поширюється дія оскаржуваного акта. На переконання представника відповідача, вимога про визнання протиправним та нечинним оспорюваного наказу не направлена саме на захист порушеного права позивача, оскільки такий спосіб захисту не забезпечить відновлення порушеного права позивача.

У матеріалах справи міститься відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що 20 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НТЦ «Атлантік» зареєстроване як навчально-тренажерний заклад, який планує проводити підготовку моряків, членів екіпажів торговельних суден, у т.ч. тих, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України та підготовку судноводіїв малих/маломірних суден, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру. Водночас, позивач не може розпочати свою роботу, оскільки відповідно до спірного Положення йому необхідно пройти огляд і отримати протокол про відповідність від Морської адміністрації.

Позивач також стверджував, що недоречними є сумніви відповідача про неналежність позивача до суб`єктів правовідносин з посиланням на те, що статут ТОВ «НТЦ «Атлантік» не містить відомостей про мету та предмет діяльності. Так, відповідно до обраних видів економічної діяльності, передбачених у КВЕД 85.53, 85.59 та 85.32 Товариство має право проводити підготовку моряків, членів екіпажів торговельних суден, у т.ч. тих, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України та підготовку судноводіїв малих/маломірних суден, але наразі не може здійснювати цю діяльність, оскільки виявило, що спірне Положення, за яким Товариству потрібно розпочати свою діяльність і працювати в майбутньому є протиправним, бо не відповідає вимогам сучасного законодавства.

У письмових поясненнях на адміністративний позов представник Державної служби морського та річкового транспорту України повідомив, що позивачем не надано доказів підтвердження свого статусу учасника освітнього процесу, не надано копії ліцензії на провадження освітньої діяльності в якості доказу того, що позивач належить до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано Положення про огляд підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 листопада 2014 року №1042, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2004 року №1577/10176.

Представник третьої особи просив врахувати, що твердження позивача про втручання Морської адміністрації в господарську діяльність є безпідставним, адже оскаржуване Положення направлене на неухильне виконання вимог міжнародного та національного законодавства, зокрема, Конвенції ПДНВ та Кодексу ПДНВ.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Наявними матеріалами справи підтверджується, що Міністерством транспорту та зв`язку України на виконання вимог Правил I/6 та I/8 Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, з поправками, постанов Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №83 «Про вдосконалення державного нагляду за станом підготовки та дипломуванням моряків», від 29 серпня 2003 року №1380 «Про ліцензування освітніх послуг» та відповідно до пунктів 4.2 та 4.15 Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 17 жовтня 2001 року №693 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2001 року за №928/6119 (зі змінами) 25 листопада 2004 року видано наказ №1042, яким затверджено Положення про огляд підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2004 року за №1577/10176) (далі по тексту - Положення №1042).

Пунктом 1.1 Положення №1042 передбачено, що це Положення встановлює вимоги до порядку проведення огляду підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків, членів екіпажів торговельних суден, у тому числі тих, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України, та навчально-тренажерних закладів, що проводять підготовку судноводіїв малих/маломірних суден (далі - НТЗ), формування та затвердження переліку НТЗ.

Позивач, вважаючи, що вказане Положення №1042 є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 2, 3 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Як зазначає позивач, ТОВ «НТЦ «Атлантік» є НТЗ, який планує проводити підготовку моряків, членів екіпажів торговельних суден, у т.ч. тих, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України та підготовку судноводіїв малих/маломірних суден, а відтак наявність оскаржуваного Положення безпосередньо зачіпає права позивача.

При цьому, офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» надано в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), в якому зафіксовано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес». Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття «охоронюваний законом інтерес», яке вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, позов позивача пов`язаний з наявністю у позивача права, яке позивач вважає порушеним.

Водночас, дія нормативно-правового акту, зокрема оскаржених окремих пунктів, зобов`язувала учасників відносин, на яких поширювалася їхня дія, дотримуватися їх як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, якщо нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

Аналогічну позицію було висловлено Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 30 травня 2018 року, яке було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року та постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року.

В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №826/5493/16 (К/9901/14109/18) суд зазначив, якщо суб`єкт правовідносин оскаржує нормативно-правовий акт по спливу певного проміжку часу від дати набрання ним чинності, але який є чинним, діючим і обов`язковим до застосування на час звернення суб`єкта правовідносин до адміністративного суду із позовною заявою, то звернення до суду такого суб`єкта не повинно розцінюватися як здійснене з порушенням порядку та строків, передбачених статтею 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15 грудня 2017 року, оскільки вимога про порушення права негативною триваючою дією чинного нормативного-правового акта, яка для суб`єкта правовідносин є реальною, актуальною, об`єктивно обґрунтованою і шкідливою хоча б на етапі звернення до суду про його оскарження, не може визнаватись такою, що подана з пропуском строків звернення до суду за захистом порушеного права.

Щодо відповідності оскаржуваного Положення актам вищої юридичної сили та повноважень відповідача на його прийняття, суд виходить з наступного.

Стосовно доводів позивача про те, що жодним із чинних нормативно-правових актів на момент прийняття оскаржуваного Положення не передбачалась потреба у його прийнятті, суд виходить з наступного.

Так, оскаржуваний наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 листопада 2004 року №1042 «Про затвердження Положення про огляд підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2004 року за №1577/10176, розроблено на виконання вимог Правил 1/6 та 1/8 Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, з поправками, постанов Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №83 «Про вдосконалення державного нагляду за станом підготовки та дипломування моряків», від 29 серпня 2003 року №1380 «Про ліцензування освітніх послуг» та відповідно до пунктів 4.2 та 4.15 Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 17 жовтня 2001 року №693 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2001 року за №928/6119.

Згідно з правилом 1/6 Міжнародної конвенції про дипломування і підготовку моряків та несення вахти 1978 року кожна Сторона забезпечує, щоб управління, керівництво і спостереження за підготовкою та оцінкою моряків, згідно вимогам Конвенції про дипломування і підготовку моряків та несення вахти, здійснювалися відповідно до положень розділу А-І/6 Кодексу з підготовки і дипломування моряків та несення вахти, а також особи, які відповідають за підготовку та оцінку компетентності моряків згідно вимогам Конвенції, мали належну кваліфікацію згідно з положеннями розділу А-І/6 Кодексу про дипломування і підготовку моряків та несення вахти стосовно відповідного виду та рівня підготовки чи оцінки.

Відповідно до статті 2 Конвенції про дипломування і підготовку моряків та несення вахти, «Сторона» означає державу, для якої Конвенція набула чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 рок №83 «Про вдосконалення державного нагляду за станом підготовки та дипломування моряків» покладено на Міністерство транспорту виконання передбачених Міжнародною конвенцією з підготовки та дипломування моряків і несення вахти та визначених статтями 10 і 51 Кодексу торговельного мореплавства функцій щодо здійснення державного нагляду і загального керівництва з питань підготовки та дипломування моряків.

Вказаною постановою від 31 січня 2001 року №83 погоджено також утворення державної організації - Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків (далі - інспекція) та її представництв (філій, відділень) у відповідних регіонах України і затвердження положення про цю інспекцію, передбачивши, що до її компетенції належить підтвердження дипломів, кваліфікаційних свідоцтв та інших документів моряків, визначених законодавством.

Вимогами пункту 4.2 Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 17 жовтня 2001 року №693 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02 листопада 2001 року за №928/6119) (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного наказу) визначено, що Інспекція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює огляд підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, що проводять підготовку та дипломування моряків, на відповідність їх вимогам Конвенції, по результатам якого оформляє протокол.

Відтак, станом на момент прийняття оскаржуваного наказу нормами чинного законодавства було передбачено здійснення огляду підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, що проводять підготовку та дипломування моряків, на відповідність їх вимогам Конвенції, по результатам якого оформляє протокол, повноваження на що було надано Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, що спростовує доводи представника позивача в цій частині.

Щодо посилання представника позивача на те, що оскаржуване Положення, яке по своїй правовій природі не є законом, встановлює загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду за господарською діяльністю НТЗ державним органом Морською адміністрацією, що є порушенням вимог статті 19 Господарського кодексу України, суд виходить з наступного.

Так, вимогами статті 19 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Водночас, вимогами пункту 1.2 Положення №1042 передбачено, що огляд НТЗ здійснюється Державною службою морського та річкового транспорту України, на підставі заявок НТЗ. Діяльність НТЗ здійснюється відповідно до законодавства, результати огляду не впливають на провадження ним діяльності як суб`єкта господарювання (пункт 1.3 Положення №1042).

Крім того, відповідно до пункту 3.1 Положення №1042 підставою для проведення огляду є заявка НТЗ до Морської адміністрації із зазначенням напрямків підготовки, з яких НТЗ планує розпочати свою діяльність або дію яких планує продовжити чи поновити.

Аналіз наведених норм оскаржуваного Положення №1042 дає підстави для висновку, що огляд НТЗ здійснюється виключно на підставі заявки суб`єкта господарювання, що свідчить про відсутність підстав для висновку про втручання у діяльність такого суб`єкта органу державної влади. При цьому, невідповідність за результатами такого огляду НТЗ вимогам Конвенції ПДНВ, резолюцій та інших документів Міжнародної морської організації, національним вимогам, а також вимогам оцінки відповідності рівня підготовки членів екіпажів суден, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України, та судноводіїв малих/маломірних суден, не може вважатись втручанням у таку діяльність.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність доводів представника позивача у даній частині.

В частині доводів представника позивача про невідповідність оскаржуваного Положення №1042 вимогам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V щодо встановлення нового виду контролю та запровадження ліцензійної діяльності, суд зазначає наступне.

Вимогами статті 1 вказаного Закону передбачено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Суд звертає увагу, що нормами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V передбачено можливість здійснення заходу державного нагляду шляхом проведення огляду.

При цьому, вимогами статті 16-3 Закону України «Про транспорт» від 10 листопада 1994 року №232/94-ВР передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства і стандартів на морському та річковому транспорті; здійснює контроль за виконанням міжнародних договорів України з безпеки судноплавства та запобігання забрудненню навколишнього природного середовища із суден, що плавають під Державним Прапором України, незалежно від форми власності (крім риболовних суден); здійснює контроль за проведенням підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації та проведення дипломування плавскладу морських, річкових і маломірних суден, працівників берегових підприємств морського і річкового транспорту, робота яких пов`язана із забезпеченням безпеки судноплавства та запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища із суден.

Відтак, судом не вбачається запровадження оскаржуваним Положенням №1042 нового виду та/або форми державного контролю, як про це стверджує позивач.

Стосовно твердження позивача про запровадження оскаржуваним Положенням №1042 ліцензійної діяльності, суд звертає увагу, що проходження огляду НТЗ та отримання за його результатами відповідного протоколу огляду не є тотожним поняттям отриманню ліцензії, як про це стверджує позивач.

Так, вимогами 3.2 Положення №1042 передбачено, зокрема, що до заявки НТЗ додаються копії: ліцензії на надання освітніх послуг, виданої Міністерством освіти і науки.

Крім того, у разі наявності у НТЗ ліцензії на надання освітніх послуг, виданої Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України, строк дії протоколу щодо проведення підготовки за напрямами, зазначеними в ліцензії, не може перевищувати строку дії такої ліцензії (пункт 3.11 Положення №1042).

Згідно пункту 3.13 Положення №1042 протокол є нечинним у разі: анулювання ліцензії на надання освітніх послуг, виданої Міністерством освіти і науки України, за напрямами, зазначеними в переліку напрямів підготовки.

Вимогами статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

В той же час, відповідно до пункту 4.1-4.2 Положення №1042 Морська адміністрація за результатами оглядів НТЗ готує пропозиції Мінінфраструктури України про включення НТЗ до переліку НТЗ, який затверджується наказом Мінінфраструктури України. До вказаного переліку включаються лише ті види підготовки, для яких у вказаному НТЗ виконані усі вимоги Конвенції ПДНВ та Кодексу ПДНВ та законодавства України. У переліку НТЗ вказуються: найменування та місцезнаходження НТЗ, схвалені напрями підготовки, які він проводить, з посиланням на відповідну структурну одиницю Конвенції ПДНВ та Кодексу ПДНВ та чинне законодавство, граничні обсяги підготовки моряків за кожним напрямом, строк схвалення напрямів підготовки відповідно до вимог розділу A-I/8 Кодексу ПДНВ, який не повинен перевищувати п`яти років з дати видачі протоколу.

Тобто, внесення НТЗ до переліку не є тотожним поняттю та процедурі отримання ліцензії, а відтак доводи позивача у даній частині не знайшли свого документального та нормативного підтвердження.

Стосовно доводів представника позивача про необхідність врахування положень Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» при прийнятті оскаржуваного Положення №1042, суд звертає увагу, що вказаний Закон України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» прийнятий 15 січня 2015 року та набрав чинності з 10 лютого 2016 року, в той час як оскаржуване Положення №1042 прийняте ще у 2004 році.

Щодо тверджень представника позивача про те, що оскаржуване Положення №1042 не містить системи оцінки відповідності та технічних регламентів, суд зазначає, що Положенням №1042 визначено саме порядок проведення огляду НТЗ, а вимоги, яким такі НТЗ повинні відповідати визначені вимогами Конвенції ПДНВ, резолюцій та інших документів Міжнародної морської організації, національним вимогам, а також вимогами оцінки відповідності рівня підготовки членів екіпажів суден, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України, та судноводіїв малих/маломірних суден.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів представника позивача та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного Положення виконано повністю

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-тренажерний центр «Атлантік» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук