Справа № 160/2671/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року Справа № 160/2671/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача Падалка Ю.П. Племянник А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерні Світлотехнічні Технології" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 26.02.2019 року № UA100000/2019/000054/2 та від 25.02.2019 року № UA100000/2019/000051/2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач наголошує на тому, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить жодного обґрунтування та мотивів його прийняття. Позивач зазначає про те, що суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документи доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, оскільки умови оплати товару безпосередньо ціни товару не стосуються. У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2 «Про довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року» вказано, що відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Також безпідставними позивач вважає твердження відповідача про те, що декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах CIF витрат пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товару, оскільки вказані вище умови постановки товару передбачають, що продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення. Додатково умовами поставки CIF передбачено, що на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення. Отже, ціна товару вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також вартість страхування для морських перевезень. Позивач окремо наголошує на тому, що включення у договір інформації про включення до ціни товару вартості тари й упаковки здійснено тільки з тих підстав, що питання їх врахування у ціні товару не регулюється умовами CIF. Також позивач наголошує на тому, що у страховому полісі від 10.01.2019 року, який підписав продавець товару, вказано не номер інвойсу, як зазначає відповідача, а номер коносаменту; позивач не може нести відповідальність за дії третіх осіб під час заповнення документів.
Ухвалою суду від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
У матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. При проведенні митного оформлення митних декларацій позивача автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по даних митних деклараціях, а саме: необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості, витребування документів, які підтверджують митну вартість. Відповідач вказує на те, що оскаржувані позивачем рішення прийнято у зв`язку з наступним: в інвойсі від 28.12.2018 року № 41 та контракті від 04.06.2018 року № 301 не зазначено умови оплати за товар; в ціну товару включено вартість тари та упаковки, а відповідно до інвойсу від 28.12.2018 року № 41 товар поставляється на умовах CIF «вартість, страхування і фрахт», а тому до ціни товару повинно бути включено витрати на транспортування та страхування товарів до порту призначення чого зроблено не було; декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних із транспортуванням та страхуванням товарів до порту призначення; в інвойсі від 27.12.2018 року № 40 та контракті від 04.06.2018 року № 301 не зазначено умови оплати за товар; в ціну товару включено вартість тари та упаковки, а відповідно до інвойсу від 27.12.2018 року № 40 товар поставляється на умовах CIF «вартість, страхування і фрахт», а тому до ціни товару повинно бути включено витрати на транспортування та страхування товарів до порту призначення чого зроблено не було; у страховому полісі від 10.01.2019 року зазначено інвойс № 39, відповідно до якого здійснювалося страхування товару, тоді як до митного оформлення подано інший інвойс від 27.12.2018 року № 40. Позивачу було запропоновано надати митному органу документи для підтвердження заявленої митної вартості, які останній подати відмовився. Митна вартість товару визначена митним органом за резервним методом. Висновок експерта ТПП від 22.02.2019 року № ТО-533 носить виключно інформативний характер та не може бути визначальним при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів. Експерт не провів жодного аналізу, жодного порівняння цін інвойсу з цінами взятими із мережі Інтернет, а просто скопіював весь інвойс поданий позивачем.
Ухвалою суду від 23.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив про те, що ним до електронної декларації № UA100030/2019/399203 від 25.02.2019 року взагалі не додавався жодний страховий поліс.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, які наведено у відзиві на позовну заяву.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові доказі наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
04.06.2018 року між позивачем та компанією DERNEK GROUP CO., LTD (Китай) укладено зовнішньоекономічний контракт № 301, у відповідності до умов якого DERNEK GROUP CO., LTD (Китай) зобов`язався поставити товар, а позивач зобов`язався його оплатити.
Умови поставки товару FOB-Китай. Однак вказані умови можуть бути змінені за згодою сторін та умови поставки вказуються сторонами у рахунках-фактурах.
У інвойсах № 40 від 27.12.2018 року та № 41 від 28.12.2018 року сторони погодили умови поставки CIF Одеса.
На підставі поставки товару позивачем подано до митного органу дів митні декларації від 25.02.2019 року № UA100030/2019/399203 та від 25.02.2019 року № UA100030/2019/399224.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обрано методу його визначення позивач разом із кожною митною декларацією подав митному органу наступні документи:
по декларації від 25.02.2019 року № UA100030/2019/399203:
- пакувальний лист № 40 від 27.12.2018 року;
- рахунок - проформа № 40 від 27.12.2018 року
- інвойс № 40 від 27.12.2018 року
- коносамент № SO.119010479 від 11.01.2019 року;
- автотранспортна накладна № 002077 від 21.02.2019 року;
- документ про походження товару - зокрема інвойс № 40 від 27.12.2018 року;
- висновок Дніпропетровської ТПП № ГО-533 від 22.02.2019 року;
- комерційна пропозиція від 27.12.2018 року
- зовнішньоекономічний договір від 04.06.2018 року № 301;
- додаткова угода № 1 від 07.09.2018 року до зовнішньоекономічного договору;
- додаткова угода № 2 від 18.09.2018 року до зовнішньоекономічного договору;
- лист від 26.02.2019 року про відсутність можливості надання інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.
по декларації від 25.02.2019 року № UA100030/2019/399224:
- пакувальний лист № 41 від 28.12.2018 року;
- рахунок - проформа № 41 від 28.12.2018 року
- інвойс № 41 від 28.12.2018 року
- коносамент № MRFB.19011204 від 13.01.2019 року;
- автотранспортна накладна № 6191 від 22.02.2019 року;
- документ про походження товару - зокрема інвойс № 41 від 28.12.2018 року;
- висновок Дніпропетровської ТПП № ГО-563 від 25.02.2019 року;
- комерційна пропозиція від 28.12.2018 року
- зовнішньоекономічний договір від 04.06.2018 року № 301;
- додаткова угода № 1 від 07.09.2018 року до зовнішньоекономічного договору;
- додаткова угода № 2 від 18.09.2018 року до зовнішньоекономічного договору;
- лист від 25.02.2019 року про відсутність можливості надання інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, відповідачем запропоновано позивачу надати додаткові документи, а саме:
- договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором рпо поставку товарів;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються;
- виписку з бухгалтерської документації;
- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та умовою продажу оцінюваних товарів;
- каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення.
Вищевказані документи були витребувані від позивача у зв`язку з тим, що документи надані позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме:
в інвойсі від 28.12.2018 року № 41 та контракті від 04.06.2018 року № 301 не зазначено умови оплати за товар;
в ціну товару включено вартість тари та упаковки, а відповідно до інвойсу від 28.12.2018 року № 41 товар поставляється на умовах CIF «вартість, страхування і фрахт», а тому до ціни товару повинно бути включено витрати на транспортування та страхування товарів до порту призначення чого зроблено не було;
декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних із транспортуванням та страхуванням товарів до порту призначення;
в інвойсі від 27.12.2018 року № 40 та контракті від 04.06.2018 року № 301 не зазначено умови оплати за товар;
в ціну товару включено вартість тари та упаковки, а відповідно до інвойсу від 27.12.2018 року № 40 товар поставляється на умовах CIF «вартість, страхування і фрахт», а тому до ціни товару повинно бути включено витрати на транспортування та страхування товарів до порту призначення чого зроблено не було;
у страховому полісі від 10.01.2019 року зазначено інвойс № 39, відповідно до якого здійснювалося страхування товару, тоді як до митного оформлення подано інший інвойс від 27.12.2018 року № 40;
інформаційною системою сформовано критерії ризику по митним деклараціям позивача.
Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку у митній декларації позивача із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Одночасно судом встановлено, що консультації між позивачем та митним органом проведено у електронній формі; копії повідомлень податкового органу містяться у матеріалах справи разом із доказами їх направлення декларанту.
За вказаних обставин позивач був ознайомлений з переліком витребуваних документів.
Також судом встановлено, що позивач не надав митному органу витребуваних документів.
Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК україни).
В силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Правильному застосуванню вказаної норми може сприяти розуміння логіки правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки відповідач виявив розбіжності у поданих позивачем документах, а саме: розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, що вказані судом вище, а тому вправі був направити відповідні запити до позивача.
Щодо доводів відповідача стосовно того, в інвойсах від 28.12.2018 року № 41, від 27.12.2018 року № 40 та контракті від 04.06.2018 року № 301 не зазначено умови оплати за товар, то суд зазначає наступне.
У відповідності до п.п. 1.3 п.1 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2 у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства. Вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.
На підставі викладеного судом відхиляється даний довід відповідача.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що в ціну товару включено вартість тари та упаковки, а відповідно до інвойсах від 28.12.2018 року № 41 та від 27.12.2018 року № 40 товар поставляється на умовах CIF «вартість, страхування і фрахт», а тому до ціни товару повинно бути включено витрати на транспортування та страхування товарів до порту призначення чого зроблено не було, та декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних із транспортуванням та страхуванням товарів до порту призначення, то суд зазначає наступне.
Умови постановки товару CIF згідно Інкотермс 2010 передбачають, що продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення.
Додатково умовами поставки CIF передбачено, що на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.
Отже, ціна товару вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також вартість страхування для морських перевезень.
Включення у договір інформації про включення до ціни товару вартості тари й упаковки здійснено тільки з тих підстав, що питання їх врахування у ціні товару не регулюється умовами CIF.
На підставі викладеного та враховуючи те, що саме продавець товару, а не позивач, повинен оплатити транспортування та страхування товару на умовами поставки CIF, то судом відхиляються вказані вище доводи відповідача.
Щодо доводів відповідача про те, що у страховому полісі від 10.01.2019 року зазначено інвойс № 39, відповідно до якого здійснювалося страхування товару, тоді як до митного оформлення подано інший інвойс від 27.12.2018 року № 40, то суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач до митної декларації № UA100030/2019/399203 від 25.02.2019 року взагалі не надавав будь-якого страхового полісу.
Крім того, вказана інформація не має значення для цілей визначення митної вартості товарів, оскільки на умовах CIF до ціни товару включено витрати на транспортування та страхування товарів до порту призначення.
У відповідності до пункту 5 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість якщо митниця стверджує, що страхування все ж такі здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.
Таким чином, вказаний довід відповідача відхиляється судом.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
У матеріалах справи також міститься два висновки експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати України, якими підтверджено факт того, що ринкова вартість товару отриманого позивачем відповідає ціні, яку заплатив позивач, та яка вказана у інвойсах.
У зв`язку з чим судом встановлено, що відомості надані позивач стосовно митної вартості товарів є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
За вказаних обставин суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги повністю.
Згідно з ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 9645,78 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням від 05.04.2019 року № 563.
Однак, суд зазначає про те, що заявлені позивачем позовні вимоги є немайновими згідно ухвал Верховного Суду від 11.04.2018 року № 804/1125/17, від 16.04.2018 року № 809/315/17 та від 03.05.2018 року № 815/5599/17 і судовий збір за їх розгляд адміністративним судом становить 7684 грн. (4 немайнові позовні вимоги х 1921 грн.).
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 7684 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Переплата судового збору у розмірі 1961,78 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 9645,78 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. 139, 241, 243, 244, 245, 246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 26.02.2019 року № UA100000/2019/000054/2 та від 25.02.2019 року № UA100000/2019/000051/2.
Стягнути з Київської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» сплачену суму судового збору у розмірі 7684 грн.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» з Державного бюджету України внесену суму судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом у сумі 1961,78 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 вересня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили станом на 23.09.2019 року Помічник судді Згідно з оригіналом Помічник судді С.В. Златін Лісна А.М. Лісна А.М.