Справа № 280/994/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 вересня 2019 року Справа № 280/994/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., при секретарі судового засідання Гопки Л.І.

за участю:

позивача - не прибув

представник позивача - не прибув

представника відповідачів - Золотухіна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_1 )

до Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ідентифікаційний код 40108578)

до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (01601, м.Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ідентифікаційний код 40133934)

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Національної поліції України (далі - відповідач 1), до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (далі - відповідач 2) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 2 №1 о/с від 04.02.2019 в частині звільнення зі служби в поліції старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію"(у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) підполковника поліції ОСОБА_1;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України;

- стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2019 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з серпня 1998 року по листопад 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнений відповідно до п.9 розділу 11 Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України. 07.11.2015 позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого сьомого територіального управління (з обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України. З серпня 2016 року працював старшим оперуповноваженим сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України. Однак, 04.02.2019 Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України винесено наказ №1 о/с, котрим відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено позивача зі служби. Позивач вважає наказ Національної поліції України від 04.02.2019 №1 о/с про звільнення за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) його зі служби у поліції протиправним, прийнятим з грубим порушенням вимог міжнародно-правових актів, Конституції України, Закону України "Про Національну поліцію", Кодексу законів про працю України та інших нормативних актів. Позивач посилаючись на приписи ст.68 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" вважає, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, судом до спірних правовідносин застосовуються положення трудового законодавства. З урахуванням положень ч.2 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" відповідач - Національна поліція України зобов`язана була, на думку позивача, попередити позивача про звільнення, запропонувати йому усі вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Однак, жодного попередження про звільнення, а також пропозиції відповідачем 1 щодо вакантних посад, які відповідають досвіду роботи, освітньому рівню, стану здоров`я, ставленню до виконання службових обов`язків позивача не зроблено. Таким чином, Національною поліцією України реорганізація чи скорочення штатів фактично не проводилась, а лише замінено тимчасовий штатний розпис на постійний, відсутні пропозиції відповідача-1 щодо надання позивачу іншої посади, або відмови позивача від запропонованої йому посади, тому звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Національною поліцією України проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому спірний наказ №1 о/с від 04.02.2019 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Ухвалою від 12.03.2019 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.04.2019 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.05.2019.

Відповідач 1 позов не визнав, 25.04.2019 надав до суду відзив на позовну заяву та 11.05.2019 та 22.07.2019 додаткові відзиви, у яких, зокрема зазначає, що порядок проходження служби поліцейськими врегульовано нормами спеціального законодавства: Законом України "Про Національну поліцію". Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №981 ліквідовано як юридичну особу публічного права Департамент протидії наркозлочинності, також вказана постанова та наказ НПУ від 27.12.2016 №1372, яким затверджено перелік змін у штатах Національної поліції є підставою для звільнення позивача. Крім того, зазначає, що позивача було попереджено про наступне звільнення 03.12.2018 та запропоновано вакантні рівнозначні посади, від яких позивач рапортом від 17.01.2019 відмовився. 04.02.2019 було також запропоновано ОСОБА_1 вакантні рівнозначні посади за обліками управління кадрового забезпечення ГУНП в Запорізькій області, в апараті та відокремлених структурних підрозділах. Позивач відмовився проходити службу на жодній з них, що підтверджується актом № 1 від 04.02.2019. Також звертає увагу, що пропонування іншої роботи в Департаменті, навіть застосовуючи положення КЗпП України не є можливим, у зв`язку з фактичною ліквідацією юридичної особи та відсутністю посад на роботі у ліквідованому Департаменті. Беручи до уваги вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позову.

25.04.2019 на адресу суду надійшов також відзив на позовну заяву від відповідача 2, в якому відповідач 2 не згодний з позовними вимогами та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, оскільки мала місце повна ліквідація штатної структури юридичної особи та скорочення посад у структурі Департаменту та територіальних органів, в тому числі посади, яку обіймав позивач. ОСОБА_1 в свою чергу було запропоновано призначення на інші рівнозначні посади в оперативних підрозділах, які ведуть боротьбу зі злочинністю, з урахуванням його особистих якостей, досвідом роботи та кваліфікації, та надано перелік посад станом на 31.01.2019, чим реалізовано вимоги ч.1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», проте позивач не продовжив службу в поліції тільки через його власну відмову від запропонованих рівнозначних посад.

Ухвалою суду від 02.05.2019 підготовче судове засідання було відкладено на 20.05.2019.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки №02-35/19/41 від 20.05.2019 суддя Сіпака А.В. в період з 18.05.2019 по 22.05.2019 перебував у відпустці, тому підготовче судове засідання було перенесене на 19.06.2019.

Ухвалою суду від 19.06.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 01.07.2019.

01.07.2019 у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 05.08.2019.

Ухвалою суду від 01.07.2019 було витребувано у відповідача 2 докази.

Ухвалою від 05.08.2019 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 04.09.2019.

В судовому засіданні 04.09.2019 було оголошено перерву до 05.09.2019.

В судовому засідання 05.09.2019 позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив із підстав, викладених у відзиві та додаткових відзивах, та просив у їх задоволенні відмовити.

У судовому засіданні 05.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №981 від 30.11.2016 "Про ліквідацію територіального органу Національної поліції" Кабінет Міністрів України постановив: 1.Ліквідувати як юридичну особу публічного права Департамент протидії наркозлочинності як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. 2.Національній поліції забезпечити здійснення функцій і повноважень Департаменту протидії наркозлочинності, що ліквідується.

Відповідно до ст.ст.14, 15 Закону України "Про Національну поліцію" та постанови Кабінету Міністрів України №981 від 30.11.2016 "Про ліквідацію територіального органу Національної поліції" тимчасово виконуючим обов`язки Голови Національної поліції видано Наказ №1372 від 27.12.2016 "Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції", яким затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції.

Судом досліджено Перелік (витяг) змін у штатах Національної поліції.

Як встановлено з матеріалів справи наказом 05.10.2018 № 4 о/с було скасовано наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 11.09.2017 № 88 о/с у частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління з обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей, зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та поновлено на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління з обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей з 12.09.2017 (підстава - рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.08.2018 по справі № 808/1806/18).

Відповідачами надано до суду «Персональне попередження», яким позивача 03.12.2018 попереджено відповідно до вимог ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв`язку із ліквідацією Департаменту протидії наркозлочинності (міжрегіональний територіальний орган) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №981 та скороченням посади, яку останній обіймав.

При цьому, у вказаному «Персональному попередженні» ОСОБА_1 не запропоновано жодної з посад, зазначених у Переліку (витяг) змін у штатах Національної поліції затверджених Наказом №1372 від 27.12.2016 "Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції", не зазначено з якої саме дати можливе таке звільнення.

До матеріалів справи також надано «Попередження», яким позивача 03.12.2018 попереджено про те, що в Департаменті протидії наркозлочинності Національної поліції України відсутні вакантні посади в зв`язку з його ліквідацією відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 981 та скороченням усіх посад.

Наказом Голови ліквідаційної комісії Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України № 1 о/с від 04.02.2019 "По особовому складу" звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77: підполковника поліції ОСОБА_1 (0070517), старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління з обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей.

Представником відповідача 2 на виконання ухвали суду від 01.07.2019 про витребування доказів, а саме інформації про перелік вакантних посад за період з 08.10.2018 по 04.02.2019 у Запорізькій, Дніпропетровській та Київській областях, надано до суду лист від 17.07.2019, відповідно до змісту якого штатні посади Департаменту в Запорізькій, Дніпропетровській та Київській областях, у тому числі вакантні, у період часу з 08.10.2018 по 04.02.2019 відсутні.

До суду надано також доповідну записку від 05.12.2018, відповідно до якої, оскільки питання щодо подальшого проходження служби в поліції ОСОБА_1 не вирішено, запропоновано керівнику ГУ Національної поліції в Запорізькій області призначити позивача на рівнозначні вакантні посади ГУ Національної поліції в Запорізькій області.

Листом ГУНП в Запорізькій області від 15.01.2019 № 173/107/04/3-19 керівника Національної поліції було повідомлено, що в ході телефонної розмови позивач повідомив про відсутність бажання працювати в ГУНП в Запорізькій області на запропонованих посадах та 17.01.2019 подав відповідний рапорт про це.

Відповідно до листа ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 01.02.2019 № 410/107/02/3-19, надісланого на адресу відповідача 2, станом на 31.01.2019 за обліками управління кадрового забезпечення ГУНП в Запорізькій області в апараті та відокремлених структурних підрозділах, розташованих на території м. Запоріжжя вакантними є посади: старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУНП в Запорізькій області; старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області; старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хортицького відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області; старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області; старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до складеного Акту № 1 про відмову від 04.02.2019 позивач на жодну із вищевказаних посад призначатися не погодився.

Судом досліджено довідку про доходи №862 від 17.07.2019, видану відповідачем 2 ОСОБА_1 за період жовтень 2018 року - лютий 2019 року.

Згідно з п.2 "Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади", затвердженого 20.10.2011 постановою Кабінету Міністрів України №1074, органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Постановою Кабінету Міністрів України №887 від 28.10.2015 "Про утворення територіального органу Національної поліції" утворено як юридичну особу публічного права Департамент внутрішньої безпеки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

У разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення (ч.1 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію").

Постановою Кабінету Міністрів України №981 від 30.11.2016 "Про ліквідацію територіального органу Національної поліції" ліквідовано як юридичну особу публічного права Департамент протидії наркозлочинності як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Відповідно до ч.2 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Як передбачено ч.3 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно з п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк (ч.4 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч.5 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію", переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідачем не надано до суду доказів з`ясування хто з кандидатів на посади, визначені Переліком змін у штатах Національної поліції, затверджених Наказом №1372 від 27.12.2016 "Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції", має більш високу кваліфікацію та досягнення у службовій діяльності, ніж ОСОБА_1 та що така оцінка проводилась перед його звільненням.

Згідно з пп. "г" п.64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 за №114 (надалі - "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ"), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідачами не доведено з`ясування можливості подальшого використання ОСОБА_1 на службі у поліції (в інших оперативних підрозділах, які ведуть боротьбу з наркозлочинністю, з урахуванням його особистих якостей, досвідом роботи).

Штатний розпис (штат) поліції затверджує керівник поліції (ч.2 ст.14 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється: (…) 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; (…) 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; (…).

Так, відповідачами не доведено належну реалізацію вимог ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію" при виконанні Наказу №1372 від 27.12.2016 "Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції".

Як було уже зазначено вище, 03.12.2018 ОСОБА_1 було попереджено про скорочення займаної ним посади. Відповідно до Акту №1 від 04.02.2019 та Акту від 17.01.2019, складених посадовими особами відповідача 2 та посадовими особами ГУНП в Запорізькій області, позивачу було запропоновано посади в ГУНП в Запорізькій області та в кримінальній поліції по м. Запоріжжя, проте позивач відмовився від запропонованих посад.

Так, стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено порядок вивільнення працівників, який передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 по справі №6-1723цс17.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином, з дотриманням вимог ст.49-2 КЗпП України був попереджений 03.12.2018 про його наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (04.02.2019 - день звільнення позивача).

Однак, при попередженні 03.12.2018 року про наступне звільнення з роботи позивачу не було запропоновано роботу за відповідною посадою чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. Вперше запропоновано ОСОБА_1 роботу лише 17.01.2019 та 04.02.2019, про що надано копії Актів від 17.01.2019 та Акту №1 від 04.02.2019, що є порушенням приписів ст. 49-2 КЗпП України. З Актів вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад.

При цьому, під час судового розгляду справи представником позивача заперечувався факт пропонування іншої роботи та оформлення такої пропозиції належними доказами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , заступник начальника ВК УКЗ ГУНП в Запорізькій області, повідомила суду, що позивачу пропонувались вакантні посади на той момент, а вільних посад в Управлінні протидії наркозлочинності в Запорізькій області не було.

Крім того, свідок ОСОБА_4 , член ліквідаційної комісії Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, зазначив, що відповідно до складених Актів позивач відмовився від запропонованих посад. Інші рівнозначні посади, окрім м. Запоріжжя згідно переліку вакантних посад, а саме в Дніпропетровській та Київській областях, ОСОБА_1 не пропонувались. Згоди на роботу в Управлінні протидії наркозлочинності в Запорізькій області позивач не давав.

Таким чином, при звільненні позивачу не було запропоновано всіх вакантних посад, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, з урахуванням можливості переведення в межах зони обслуговування, а не тільки в м. Запоріжжя.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо неналежного виконання відповідачем обов`язку, визначеного у частині 2 статті 40, частині 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, та, як наслідок, порушення ним порядку звільнення позивача з займаної посади.

Суд зазначає, що відповідачем неправомірно надано переважне право на залишення на роботі іншим працівникам, оскільки доказів виконання посадових обов`язків іншими працівниками з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці суду надано не було.

За приписами ч.1 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання .

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.2 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію").

Як передбачено п.3 Розділу І "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", затвердженого 06.04.2016 наказом Міністерства внутрішніх справ України №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - "Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання"), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.6 Розділу ІІІ "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до п.1 Розділу ІV "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції фінансовий підрозділ зобов`язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

У п.24 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" зазначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Як зазначено у ст.235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з Трудовою книжкою позивача, останнім днем роботи ОСОБА_1 у Департаменті протидії наркозлочинності Національної поліції України було 04.02.2019.

Згідно довідки №862 від 17.07.2019 про доходи ОСОБА_1 , за період з 01.12.2018 по 31.01.2019 йому нараховане грошове утримання у сумі 13520,00 грн.: за грудень 2018 року - 6760,00 грн., за січень 2019 року - 6760,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2019 по 05.09.2019 з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (а не з Національної поліції України, на чому наполягає позивач у позові) на користь ОСОБА_1 повинно бути стягнуто середню заробітну плату у сумі 46228,72 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Враховуючи викладене, на думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для прийняття спірного наказу та звільнення позивача. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №1 о/с від 04.02.2019 в частині звільнення зі служби в поліції старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління з обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, за п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) підполковника поліції ОСОБА_1 .

Поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління з обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 05.02.2019 року.

Стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2019 по 05.09.2019 у розмірі 46228,72 грн.

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору з обслуговування Мелітопольської оперативної зони управління з обслуговування Дніпропетровської та Запорізької областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3852,39 грн. звернути постанову до негайного виконання.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено та підписано 13.09.2019.

Суддя А.В. Сіпака