Справа № 363/2294/19
Суддя: Чірков Г. Є.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

16.09.19 363/2294/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,
при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Танчин Юрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що постановою відповідача його без законних підстав притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді подвійного штрафу в розмірі 850 грн., а тому порушив питання про скасування даної постанови.

Свої вимоги мотивував тим, що постанова складена безпідставно, працівник поліції бездоказово наклав на нього адміністративне стягнення. Зазначив, що 13.05.2019 року, близько 15 год. від дійсно керував автомобілем Volkswagen Caddy днз. НОМЕР_1 по автодорозі Київ-Чоп. В цей час його зупинив поліцейський, який є відповідачем у справі, перевірив документи та пересвідчився чи не вживав він алкогольних напоїв. Разом з тим, поліцейський повідомив, що за декілька кілометрів до місця зупинки він порушив Правила дорожнього руху, однак в чому виявилося порушення не повідомив. З доводами поліцейського він не погодився. Після цього поліцейський повернув йому документи та він поїхав далі. 24.05.2019 року поштою йому надійшла оскаржувана постанова, зміст якої практично неможливо прочитати. Наполягав, що Правил дорожнього руху України не порушував. Зазначив, що відповідач розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу без його участі, без доказів та без з`ясування всіх обставин справи виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і наклав адміністративне стягнення у виді подвійного штрафу в розмірі 850 грн. Разом з тим у постанові невірно зазначено його прізвище, як ОСОБА_2 . Всі інші анкетні дані в постанові зазначені правильно. Вважав себе тією особою, яка зазначена в постанові. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив скасувати постанову від 13.05.2019 серії ДП18 № 496766.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності при цьому просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 13 травня 2019 року на автодорозі Київ-Чоп, відповідачем згідно статей 33 і 284 КУпАП винесено постанову серія ДП18 № 496766 про те, що позивач того ж дня о 14 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Чоп керуючи транспортним засобом порушив правила обгону, а потім не увімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки працівниками поліції, чим порушив п. 9.9.б та п. 14 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи цю справу, суд зазначає, що згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом тощо.

Відповідно до вимог ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Разом з тим, доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Разом з тим, надання законодавством можливості поліцейським виносити постанову за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці вчинення правопорушення за скороченою процедурою (ст. 258 КУпАП) супроводжується обов`язковим її належним доказуванням за допомогою технічних засобів, якими здійснюється фото та відеозапис, та про що обов`язково повинно бути зазначено в постанові (ст. 283 КУпАП).

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. В разі неподання доказів на пропозицію суду, справа вирішується на основі наявних доказів.

Зі справи встановлено, що належних та допустимих доказів правомірності оскаржуваної постанови згаданих у ст. 251 КУпАП суду не представлено.

Посилання на належні й допустимі докази, пояснення свідків, показання технічних засобів, застосування яких є обов`язковим згідно ст. 283 КУпАП, тощо, оскаржувана постанова не містить.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В рішенні «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності. Причому люди вправі очікувати дії процедурних гарантій.

При перевірці судом постанови відповідача достатні докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, стосовно порушення позивачем Правил дорожнього руху України не подано, а тому оскаржувану постанову не можна вважати правомірною.

Так, згідно п. 14.6 Правил дорожнього руху України, обгін заборонено:

а) на перехресті;

б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними;

в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом;

г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості;

ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд;

д) у тунелях;

е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку;

є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

Враховуючи, що зміст оскаржуваної постанови є практично нечитабельним, тому суть адміністративного правопорушення в частині забороненого місця обгону прочитати неможливо, коли в самій постанові міститься посилання на порушення позивачем неіснуючого п. 14 ПДР України.

Відповідно до п. 9.9.б. Правил дорожнього руху України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Так, позивач ствердив, що у постанові серії ДП № 496766 невірно вказано прізвище особи, щодо якої розглядалася справа, як « ОСОБА_2 », коли позивач вважає себе тією особою щодо якої винесено постанову, оскільки всі інші анкетні дані в постанові відповідають його персональним даним.

Зазначене в повній мірі узгоджується з відомостями паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 25.06.2002 року Вишгородським РВ ГУМВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, з урахуванням викладеного, у суду не викликає сумнівів те, що в оскаржуваній постанові йде мова саме про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, враховуючи доводи позивача, відсутність доказів його винуватості, а тому суд доходить висновку, що твердження в протоколі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП на вимогах Закону не ґрунтується.

За змістом вимог ст. 62 Конституції України в Україні діє презумпція невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні будь-якого правопорушення, доки її вину не буде доведено в установленому Законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких умов доводи позивача про те, що він не порушував ПДР України є слушними, заслуговують на увагу і відповідачем в суді не спростовано.

За таких умов ОСОБА_3 в позові зазначив про такі обставини пригоди, виходячи з яких в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відсутній.

Таким чином, підстав вважати, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП у суду немає, а тому справу щодо ОСОБА_1 слід закрити згідно ст. 286 КАС України.

Відтак судом встановлено підстави для задоволення позову і захисту прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 243, 246, 250, 286 КАС України,

вирішив:

адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серія ДП18 № 496766 від 13.05.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя