Справа № 2-а-2190/11
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6934/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С,

при секретарі судового засідання Дроздовській Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2019 року (суддя Кардаш О.І., постановлена в м. Калуші Івано-Франківської області) у справі № 2а-2190/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2011 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області (далі УПФУ, відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку його пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату державної пенсії за період з 01.01.2005 року до 09.12.2006 року у розмірі не менше трьох, а починаючи з 01.01.2010 року не менше шести мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з врахуванням проведених виплат.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії відповідача та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу недоплаченої основної та додаткової пенсії у відповідності ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 23.08.2010 року з врахуванням проведених виплат.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області та ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено резолютивну частину постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2011 року у справі № 2а-2190/11, виклавши її в такій редакції: Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Калуші Івано-Франківської області неправомірними та зобов`язати провести ОСОБА_1 нарахування та виплату недоплаченої суми державної та додаткової пенсії починаючи з 23 серпня 2010 року у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум. Врешті позовні вимоги залишити без розгляду.

20.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, в якій просив суд: визнати неправомірною відмову Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (правонаступник Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області) виплачувати щомісячну перераховану пенсію по інвалідності як зазначено в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року; зобов`язати Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплачувати щомісячну перераховану пенсію по інвалідності згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року.

Заяву мотивував тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року зобов`язано УПФУ провести перерахування та виплату йому пенсії в певних розмірах. На підставі вказаного рішення суд видав виконавчий лист, за яким було відкрито відповідне виконавче провадження. Однак, не зважаючи на дане судове рішення та його неодноразові звернення, рішення в частині виплати щомісячної пенсії не виконується. Зокрема, позивач посилався на те, що він вимагав виплату перерахованої пенсії з 23.08.2010 року і надалі, а не лише заборгованість, яка виникла в результаті невиплати недоплаченої пенсії, в розмірі 44984,68 грн. Також позивач наголошує, що відсутність коштів для виплати йому вказаної пенсії не є підставою для її невиплати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2019 року у задоволенні заяви відмолено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, його оскаржив позивач з підстав неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує мотиви, аналогічні наведеним у заяві про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити, а саме: визнати протиправною відмову УПФУ виплачувати йому щомісячну перераховану пенсію по інвалідності згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року та відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати УПФУ провести перерахунок його пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на день призначення пенсії), починаючи з 23.08.2010 року, без обмеження кінцевим строком, а саме держану пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та виплатити йому різницю між перерахованою та фактично виплаченою сумою пенсії за період з 23.08.2010 року до дня розгляду справи судом; зобов`язати УПФУ нараховувати та виплачувати йому пенсію відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на день призначення пенсії), а саме держану пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з дня винесення постанови в даній справі.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не забезпечив явки повноважного представника в судове засідання, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті.

Також необхідною умовою для зміни способу і порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом з тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Крім того, висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Як вбачається із змісту описаних вище судових рішень, підставою звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом була відмова УПФУ у проведенні перерахунку його пенсії в розмірах, встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи свої рішення, дійшли висновку про протиправність такої відмови і зобов`язали УПФУ провести ОСОБА_1 нарахування та виплату такої пенсії, починаючи з 23.08.2010 року.

В свою чергу, в заяві про зміну способу і порядку виконання судового рішення ОСОБА_1 просить суд зобов`язати визнати неправомірною відмову УПФУ виплачувати щомісячну перераховану пенсію по інвалідності як зазначено в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2013 року та зобов`язати УПФУ виплачувати пенсію згідно з даною постановою апеляційного суду. Також в заяві про зміну способу і порядку виконання судового рішення позивач просить зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати йому держану пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, а у позовній заяві шести мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком відповідно.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 просить суд фактично змінити рішення по суті, а не змінити спосіб і порядок його виконання, що суперечить положенням ст. 378 КАС України, а тому є неможливим.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, як слідує із змісту заяви ОСОБА_1 , він просить суд змінити спосіб і порядок виконання судового рішення шляхом визначення протиправними дій УПФУ щодо невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2013 року та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо виконання цього судового рішення.

Однак, визнання протиправними дій (бездіяльності), вчинених відповідачем як суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду, є іншою судовою процедурою забезпечення виконання рішення, яка передбачена ст. 383 КАС України.

Вказаною статтею визначено підстави, строк і порядок подання позивачем відповідної заяви, а також повноваження суду за результатами її розгляду, які є відмінними від відповідних критеріїв, встановлених ст. 378 КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд не може довільно чи на власний розсуд трактувати заявлені учасником справи вимоги та обґрунтування, а вирішує процесуальні питання в межах таких вимог і доводів.

Тому, на думку колегія суддів, суд не може розглядати подану ОСОБА_1 заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення інакше, ніж в порядку та в межах повноважень, визначених саме ст. 378 КАС України, якою врегульовано питання подання та розгляду такої заяви.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2019 року у справі № 2а-2190/11 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 19.09.2019р.