Справа № 200/5612/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року справа №200/5612/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 200/5612/19-а (головуючий І інстанції Волгіна Н.П. текст рішення у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області по нездійсненню з 25 квітня 2003 року на підставі її пенсійної справи перерахунку страхового стажу позивача за період роботи з 2 квітня 1973 року по 19 березня 1976 року, з 8 червня по 29 серпня 1976 року, з 30 серпня по 14 листопада 1976 року, з 16 листопада 1982 року по 8 лютого 1983 року, з 10 лютого по 1 грудня 1986 року в кратному обчисленні її страхового стажу за цей період в пільговому обчисленні один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні пенсії відповідно до п. 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації від 15 січня 1993 року, пункту 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі»;

- зобов`язати відповідача здійснити з 25 квітня 2003 року перерахунок пенсії за віком позивача з врахуванням страхового стажу за період з 2 квітня 1973 року по 19 березня 1976 року, з 8 червня по 29 серпня 1976 року, з 30 серпня по 14 листопада 1976 року, з 16 листопада 1982 року по 8 лютого 1983 року, з 10 лютого по 1 грудня 1986 року в кратному обчисленні її страхового стажу за цей період в пільговому обчисленні один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні пенсії відповідно до п. 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації від 15 січня 1993 року, пунктом 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі», Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі» з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій послалась на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. Просила скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, в період 1973 року по 1986 рік вона працювала в селищі Іультин Магаданської області, яке належало до районів Крайньої Півночі, факт її роботи за спірний період підтверджений трудовою книжкою та довідкою державної установи. В зв`язку з чим, дії відповідача по неврахуванню стажу роботи в пільговому обчисленні за спірний період в районах Крайньої Півночі, з підстав ненадання строкового трудового договору, є протиправними. Вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно не надання позивачем пенсійному органу строкових трудових договорів які охоплювали спірні періоди та ненадання довідок щодо роботи позивача у районах Крайньої Півночі у спірний період не відповідають висновкам щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема по справах № 750/1717/18 від 21.08.2019 року, № 173/637/17 від 07.06.2018 року, № 302/662/17-а від 03.07.2018 року, № 554/1723/17 від 25.09.2018 року. Також вважає, що для правильного застосування норм матеріального права слід зробити порівняльний аналіз застосованих норм права у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року по даній справі та постановах Верховного Суду на які посилається апелянт.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України з 25 квітня 2003 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 2 (т.1, а.с. 28-29, 35, 44-45, 82-102, 160-179).

29 квітня 2003 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя із належним чином оформленою заявою про призначення їй пенсії, до якого додала копію трудової книжки, довідку, подання, копію свідоцтва про шлюб, дві копії свідоцтв про народження дітей, рішення (протокол-подання), довідка ПФ1, копію паспорту; пізніше (23 червня 2003 року) додала довідку про заробітну плату від 23 червня 2003 року № 1422 (т.1, а.с. 46-52, 55-67, 160-162).

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 , вбачається, що позивач працювала:

- з 2 серпня 1971 року по 19 жовтня 1971 року на Рубіжанському заводі металевих конструкцій зварювальницею 1 розряду контактної зварки в цеху керогазів);

- з 14 лютого 1972 року по 29 квітня 1972 року Рубіжанському хімкомбінаті різьбяром заліза та кругів 3-го розряду у товарному цеху;

- з 24 квітня1972 року по 29 червня 1972 року вантажником третього розряду тарного цеху на Рубіжанському заводі металевих конструкцій;

- з 2 квітня 1973 року по 19 березня 1976 року прибиральницею харчового цеху селища Іультин (Магаданська область);

- з 8 червня 1976 року по 29 серпня 1976 року комірником-інструментальником на Збагачувальній фабриці Іультинського гірничо-збагачувального комбінату;

- з 30 серпня 1976 року по 9 липня 1977 року машиністом конвеєра 2 розряду на Збагачувальній фабриці Іультинського гірничо-збагачувального комбінату;

- з 10 липня 1977 року по 31липня 1980 року флотатором 3 розряду на Збагачувальній фабриці Іультинського гірничо-збагачувального комбінату;

- по 1 серпня 1980 року по 1 грудня 1986 року відсадчиком 3 розряду на Збагачувальній фабриці Іультинського гірничо-збагачувального комбінату;

- з 29 лютого 1988 року по 21 квітня 1991 року контролером станочних та слюсарних робіт 3 розряду механозбірного цеху Стахановського машинобудівного заводу;

- з 22 квітня 1991 року по 18 грудня 1997 року контролером станочних та слюсарних робіт 4 розряду в механозбірному цеху у відділі технічного контролю Стахановського машинобудівного заводу;

- з 19 липня 1999 року по 31 липня 2009 року прибиральницею службових приміщень цеху здоров`я та благоустрою ПАТ Маріупольський металургійний комбінат (т.1, а.с. 55-66).

Протоколом від 1 липня 2003 року № 2035 за результатом розгляду зазначеної вище заяви від 29 квітня 2003 року та доданих до неї документів позивачу на підставі п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» була призначена пенсія за віком на пільгових умовах (за Списком № 2) з 25 квітня 2003 року (а.с. 163-164).

Відповідно до виписки з бази ПФУ «Розрахунок стажу» при призначенні ОСОБА_1 пенсії було враховано загальний страховий стаж (станом на 29 квітня 2003 року) 28 років 3 місяці 23 дні; стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 10 років 3 місяці 2 дні; зарахування періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі у кратному обчисленні не проводилось (т.1, а.с. 164).

23 квітня 2004 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя із належним чином оформленою заявою про перерахунок пенсії, до якої додала:

- два строкових трудових договорів:

1) договір № 720 від 15 листопада 1976 року, відповідно до умов якого позивач мала працювати машиністом конвеєра на Іультинському гірничо-збагачувальному комбінаті; відповідно до п. 1 цього договору він був укладений строком на три роки (починаючи з 15 листопада 1976 року); відповідно до відмітки на штампу на третьої сторінки договору трудовий договір був продовжений ще на три роки до 15 листопада 1982 року (а.с. 69-71);

2) договір № 4144 від 9 лютого 1983 року, відповідно до умов якого позивач мала працювати відсадчиком на Іультинському гірничо-збагачувальній фабриці; відповідно до п. 1 цього договору він був укладений строком на три роки починаючи з 9 лютого 1983 року (а.с. 72-74);

- довідку про заробітну плату, видану архівним відділом адміністрації муніципальної освіти Іультинського району Чукотського автономного округу від 5 лютого 2004 року № 01-16/Х-182, в якій наведений розмір заробітної плати позивача за період з січня 1978 року по червень 1984 року та зазначено, що ОСОБА_1 працювала за трудовим договором з Іультинським ГЗК з 1 січня 1978 року по 17 квітня 1979 року, з 17 лютого 1980 року по 17 червень 1984 року (а.с. 167).

Зі змісту листа Пенсійного фонду України від 18 березня 2004 року № 572/03 вбачається, що для запобігання соціальної напруги фондом прийняте рішення про прийняття документів у бажаючих донести додаткові документи про заробіток і стаж до 1 січня 2004 року протягом 2004 року, при цьому перерахунки мають проводитись з дати введення в дію Закону 1058-ІV, тобто з 1 січня 2004 року. Розпорядженням від 151764 від 17 червня 2004 року позивачу було проведено з 1 січня 2004 року перерахунок стажу та перерахунок пенсії - з врахуванням кратності стажу (один рік стажу зараховано за півтора роки стажу) за періоди з 15 листопада 1976 року по 15 листопаду 1982 року, з 9 лютого 1983 року по 9 лютого 1986 року (т.1, а.с. 168-172).

26 жовтня 2004 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя із заявою про перерахунок пенсії, до якої додала довідку про заробітну плату, видана архівним відділом адміністрації муніципальної освіти Іультинського району Чукотського автономного округу від 1 серпня 2004 року № 01-16/Х-1191, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працювала за трудовим договором з Іультинським ГЗК (періоди не зазначені) та наведений розмір заробітної плати позивача за період з січня 1978 року по червень 1984 року. Також у довідці зазначено, що заробіток наданий з врахуванням єдиного районного коефіцієнту (т.1, а.с. 173-175).

Розпорядженням від 18 листопада 2004 року № 151764 позивачу проведено перерахунок розміру пенсії з врахуванням уточнених відомостей про заробітну плату (т.1, а.с. 176-179).

Періоди роботи позивача в селищі Іультин Магаданської області: з 2 квітня 1973 року по 19 березня 1976 року, з 8 червня по 29 серпня 1976 року, з 30 серпня по 14 листопада 1976 року, з 16 листопада 1982 року по 8 лютого 1983 року, з 10 лютого по 1 грудня 1986 враховані відповідачем в загальному порядку (без застосування кратного коефіцієнту).

6 лютого 2019 року позивач звернулась із заявою до відповідача, в якій просила здійснити їй з 1 січня 2004 року перерахунок її страхового стажу за період з 2 квітня 1973 року по 19 березня 1976 року, з 8 червня по 29 серпня 1976 року, з 30 серпня по 14 листопада 1976 року, з 16 листопада 1982 року по 8 лютого 1983 року, з 10 лютого по 1 грудня 1986 року в кратному в пільговому обчисленні: один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні пенсії, а також здійснити перерахунок її пенсії з врахування перерахованого стажу (т.1, а.с. 36-43).

Листом від 22 лютого 2019 року відповідач відмовив позивачу у здійснення перерахунку, зазначивши, що позивачем не були надані строкові трудові договори за вказані періоди, або довідки із посиланням на існування таких договорів (а.с. 26-27).

З вказаною відмовою позивач не погодилась та звернулась до суду із даним позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписами статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі-Закон № 1058-ІV) перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV:

Період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року (абз. 1).

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (далі райони Крайньої Півночі), та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (абз. 2).

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абз. 3).

Проаналізувавши наведену норму, суд дійшов висновку, що період (періоди) роботи особи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу цієї особи:

1) на підставі законодавства, що діяло до 1 січня 1991 року;

2) пільгове обчислення стажу (зокрема, із застосуванням кратного коефіцієнту) застосовується до осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі за умови, якщо на таких осіб поширювались пільги, передбачені наведеними у другому абзаці цього пункту нормативно-правовими актами (далі нормативно-правові акти про північні пільги);

3) обчислення пільгового стажу відбувається на підставі документів, зазначених у абз. 3 цього пункту на підставі: або трудової книжки, або трудових договорів або на підставі довідок, в яких зазначено (є записи, відбитки штампів та інші) про користування особою пільгами, наведеними в нормативно-правових актах про північні пільги (тобто, не в яких зазначено про факт роботи особи в районах Крайньої Півночі, або про факт наявності у особи певних пільг у зв`язку із роботою в районах Крайньої Півночі (які є численними та різними за своєю природою), а саме зазначено про наявність пільг, які нормативно-правовими актами про північні пільги визначаються пільги що надають право саме на пільгове обчислення стажу).

Як вбачається з матеріалів справи Чукотський автономний округ (де знаходиться АДРЕСА_1 ) до 1992 року входив у склад Магаданської області, після 1992 року є самостійний суб`єкт Російської Федерації; відноситься (та відносився у 1973-1997 роках) до районів Крайньої Півночі (т.1, а.с. 68).

Вказана обставина не є спірною в межах даної справи, а відтак у спірні періоди позивач працювала в районі Крайньої Півночі.

Статтями 1- 4 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до ст. 5 цього ж Указу надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки (пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСРвід 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п`яти до трьох років).

З аналізу викладених норм вбачається, що обов`язковою умовою для зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, є укладення ними трудових договорів строком на три роки.

Про надання пільг, передбачених ст. 1- 4 вказаного Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності строкового трудового договору, а пільг, передбачених ст. 5 цього Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання строкового трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Так, згідно п. 2 цієї Інструкції, пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10 лютого 1960 року (n0001400-60 ), з врахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року (v1908400-67), надаються незалежно від наявності письмового строкового договору. Пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року (n0001400-60) та статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 року (v1908400-67), надаються додатково (до інших пільг) працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави (включаючи осіб, які прибули за власною ініціативою), за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на строк три роки, а на островах Північного Льодового океану - два роки.

При цьому, пунктом 8 зазначеної Інструкції передбачено, що зазначені трудові договори мають укладаються у письмовій формі у двох екземплярах, один з яких видається працівникові. В договорах, крім іншого, має бути зазначено: дата ті місце укладення договору; найменування сторін; строк дії договору; посада або робота, на виконання якої запрошується працівник; посадовий оклад або тарифна ставка; пільги, які надаються працівникові, а також місце постійного проживання.

Судами встановлено, що позивач не надавала відповідачу (та його попереднику - Управлінню Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя) строкові трудові договори, які охоплювали би спірні періоди (з 2 квітня 1973 року по 19 березня 1976 року, з 8 червня по 29 серпня 1976 року, з 30 серпня по 14 листопада 1976 року, з 16 листопада 1982 року по 8 лютого 1983 року, з 10 лютого по 1 грудня 1986 року), також не надавала довідки, які б свідчили про роботу позивача в районі Крайньої Півночі у спірні періоди за строковими трудовими договорами (довідки, які були надані позивачем управлінню у березні та жовтні 2004 року (а.с. 167, 175), містять інформацію про заробітну плату позивача, яку вона отримувала під час роботи у с. Іултин за період січень 1978 року червень 1984 року); трудова книжка позивача, яка відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ є основним документом, що підтверджує трудовий стаж громадян, також не містить записів про укладення ОСОБА_1 строкових (трирічних) трудових договорів, які б охоплювали спірні періоди.

Щодо доводу апелянта, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не грунтувався на засадах верховенства права і не застосував норми права які вказані у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року по справі № 590/871/16, від 06.02.2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20.02.2018 року у справі № 522/5664/17, від 17.05.2018 року у справі № 644/2182/17, від 07.06.2018 року у справі № 173/637/17, від 21.06.2018 року у справі № 523/1127/17, від 03.07.2018 року у справі № 302/662/17-а, від 18.07.2018 року у справі № 490/6755/15-а, від 25.09.2018 року у справі554/1723/17, від 18.12.2018 року у справі № 263/13671/16-а, від 21.08.2019 року у справі № 750/1717/16-а, то колегія суддів зазначає, що погоджується з правовою позицією, викладеною в зазначених рішеннях Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду щодо порядку зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, але наголошує, що обставини справи позивача не є тотожніми та відрізняються від обставин приведених справ в частині доказової бази стосовно користування ОСОБА_1 пільгами, передбаченими для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі у спірний період часу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про те, що відмова відповідача зарахувати стаж позивача за періоди її роботи з 2 квітня 1973 року по 19 березня 1976 року, з 8 червня по 29 серпня 1976 року, з 30 серпня по 14 листопада 1976 року, з 16 листопада 1982 року по 8 лютого 1983 року, з 10 лютого по 1 грудня 1986 року у кратному відношенні (один рік стажу за півтора роки стажу) є правомірною, а нарахування компенсації витрат частини доходів відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про компенсацію громадянам витрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків сплати» передчасними.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 200/5612/19-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 200/5612/19-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 18 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова