Справа № 826/12916/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 вересня 2019 року м. Київ№ 826/12916/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Каракашьяна С.К., суддів Григоровича П.О., Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
доНаціонального банку України
провизнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, в якому просить суд:

« визнати нечинним з моменту прийняття абзац 2 підпункту 2 пункту 2 Постанови правління Національного банку України «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» від 12 липня 2016 року №353, якою пункт 3.2 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України доповнено абзацом такого змісту: "копію податкової декларації про майновий стан і доходи за останній звітний (податковий) рік (із відміткою контролюючого органу про одержання) та, якщо сума доходів, відображена в цій декларації, менша, ніж сума коштів, які згідно із заявою про видачу ліцензії планується перераховувати з України на підставі цієї ліцензії, копії податкових декларацій (з відповідною відміткою) за попередні звітні (податкові) роки або довідку (відомості) контролюючого органу про доходи за відповідний період, що підтверджують наявність доходів у сумі, що є не меншою, ніж сума коштів, які планується перераховувати з України на підставі цієї ліцензії. Зазначені в цьому абзаці документи подаються, якщо сума коштів, яку планується перераховувати з України на підставі ліцензії, перевищує 10000 євро (еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на день подання заяви на отримання ліцензії)".

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №826/12916/16.

Відповідно до Розпорядження від 10.10.2017 №4390, на підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, з метою пришвидшення розгляду, адміністративну справу №826/12916/16 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 адміністративну справу №826/12916/16 передано судді Каракашьяну С.К.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.01.2018 прийнято справу до провадження судді Каракашьяна С.К., суд ухвалив здійснювати розгляд справи у складі колегії суддів.

В подальшому, з огляду на наявне клопотання позивача, у відповідності до положень частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів, суд ухвалив продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Досліджуючи матеріали справи, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує абзац 2 підпункту 2 пункту 2 Постанови правління Національного банку України «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» від 12 липня 2016 року №353, якою доповнено пункт 3.2 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України.

Судом встановлено, що Постанови правління Національного банку України «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» від 12 липня 2016 року №353 втратила чинність на підставі постанови Національного банку України від 05.02.2019 №31 «Про визнання такими, що втратили чинність деяких нормативно-правових актів Національного банку України».

Отже, спірна постанова Національного банку України втратила чинність.

Більше того, на підставі вказаної постанови Національного банку України від 05.02.2019 №31 втратило чинність і Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 №483.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для закриття провадження є необхідні вчинені дії відповідачем, що призвели до повного відновлення законних прав та інтересів позивача.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Втрата чинності регуляторного акту, як і підзаконного може бути з дати скасування: а) прямого (формального) - скасовує орган, який прийняв цей акт або інший орган, якому закон надає таке право; б) фактичного - прийняття нового акта вищої або однакової юридичної сили з того ж предмета регулювання, без формального скасування старого акта.

Отже, враховуючи, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень шляхом прийняття рішень на підставі яких оскаржувані в спірних правовідносинах рішення втратили чинність, наявні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись пунктом 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №826/12916/16.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя С.К. Каракашьян

Судді П.О. Григорович

І.В. Смолій