Справа № 640/10611/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренка М.В. про накладення штрафу від 03 травня 2019 року, від 07 травня 2019 року, від 10 травня 2019 року, від 11 травня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив вимоги процесуального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 неодноразово без поважних причин не виконувала рішення суду, про що складені акти державного виконавця від 03 травня 2019 року, 07 травня 2019 року, 10 травня 2019 року та 11 травня 2019 року. У зв`язку з цим скаржник вважає, що правові підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від ОСОБА_1 не надходив.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися.

Відповідач причини неприбуття у судове засідання не повідомив. У свою чергу представник позивача звернулася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи. Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що адвокат не має можливості прибути до суду у зв`язку з перебуванням у судовому засіданні у справі № 755/4833/17 в Деснянському районному суді м. Києва, яке призначене на 19 вересня 2019 року на 14 год. 30 хв. Також у клопотанні зазначено, що позивачу та її представнику не надіслано копію апеляційної скарги з додатками, у зв`язку з чим вони були позбавлені можливості надати відзив на скаргу.

Особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ, передбачених зокрема ст. 287 КАС України, визначені у ст. 268 КАС України.

У відповідності до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки-повідомлення разом з копією ухвали про відкриття апеляційного провадження та копією апеляційної скарги засобами поштового зв`язку.

Представник позивача - адвокат Каращенко Ю.О. була повідомлена про апеляційний розгляд справи шляхом передачі телефонограми. Також адвокату було повідомлено, що повістку-повідомлення, інформацію про права та обов`язки, належним чином завірену копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження, а також копію апеляційної скарги можна отримати у Шостому апеляційному адміністративному суді. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про передачу телефонограми від 16 вересня 2019 року.

Адресу електронної пошти або номер факсу для направлення зазначених документів адвокат суду не повідомила. Можливістю отримати копію апеляційної скарги в приміщенні суду представник позивача також не скористалася.

Відповідно до ч. 7 ст. 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

З огляду на викладене та скорочені строки розгляду справи, колегія суддів визнала причини неявки представника позивача у судове засідання неповажними.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи достатньо письмових доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, а участь представників позивач та відповідача в судовому засіданні не є обов`язковою, колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у справі № 752/22214/16-ц було зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , а також визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 шляхом визначення визначенням днів та годин для побачень.

На підставі зазначеного судового рішення Голосіївський районний суд м. Києва 23 липня 2018 року видав виконавчий лист № 752/22214/16-ц, який позивач пред`явив для виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренком В.М. у рамках виконавчого провадження № 57116426 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа були винесені постанови:

- від 03 травня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 3400 грн 00 коп.;

- від 07 травня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 3400 грн 00 коп.;

- від 10 травня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 3 400 грн 00 коп.;

- від 11 травня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 3400 грн 00 коп.

Підставою для винесення зазначених постанов стали акти державного виконавця від 03, 07, 10 та 11 травня 2019 року, згідно з якими боржник ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 у визначений в судовому рішенні час не перебували. Також в акті зазначено, що боржник не повідомляла державного виконавця про причини неможливості виконання рішення суду.

Не погоджуючись із постановами державного виконавця про накладення штрафу, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість накладення штрафу за невиконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною лише двічі: у разі невиконання судового рішення без поважних причин вперше та вдруге. За висновком суду першої інстанції зазначена норма Закону не надає державному виконавцю право виносити у відношенні боржника необмежену кількість постанов про накладення штрафу.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. Аналогічні положення закріплені в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» і в процесуальному законодавстві України.

Процедура виконання судових рішень в Україні врегульована Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній станом на момент прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону рішення підлягають примусовому виконанню на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлений ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 зазначеної статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Згідно з ч. 3 ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 641 вказаного Закону передбачено, що у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що до винесення постанов від 03, 07, 10 та 11 травня 2019 року, які є предметом оскарження, державний виконавець у межах виконавчого провадження № 57116426 неодноразово складав постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у справі № 752/22214/16-ц без поважних причин.

Вирішуючи питання про наявність у державного виконавця правових підстав для неодноразового накладення на штрафу, передбаченого ч. 4 ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів прийшла до таких висновків.

Окрім Закону України «Про виконавче провадження», порядок виконання судових рішень визначений також в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Зазначена Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкція не містять визначення поняття «повторне невиконання судового рішення».

Разом з тим, у розділі ІХ Інструкції наведений порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною.

Відповідно до п.п. 8, 9 розділу ІХ Інструкції передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 641 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 641 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 641 Закону.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що «повторним невиконанням судового рішення» в розумінні ст. 641 Закону є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

З огляду на викладене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, який був покладений в основу рішення про задоволення адміністративного позову.

Наполягаючи на визнанні незаконними та скасуванні постанов державного виконавця ОСОБА_1. вказувала на те, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року було зупинено дію постанови Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у справі № 752/22214/16-ц до закінчення касаційного провадження.

Незважаючи на прийняття Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постанови від 08 квітня 2019 року у справі № 752/22214/16-ц за наслідками касаційного перегляду постанови Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2018 року, ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець протиправно здійснював заходи з примусового виконання судового рішення, оскільки не повідомивши боржника про поновлення виконавчого провадження.

Позивач зазначає, що місце проведення виконавчих дій не було визначене у судовому рішенні та не узгоджувалось державним виконавцем із боржником.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується її учасниками, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 752/22214/16-ц рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року в частині, що не змінена апеляційним судом та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею - залишено без змін, поновлено дію виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі № 752/22214/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження», виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі № 752/22214/16-ц полягає у забезпеченні ОСОБА_1 побачень ОСОБА_2 з дитиною, та невчиненні перешкод для участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 .

Відповідно до актів державного виконавця від 03 травня 2019 року, від 07 травня 2019 року, від 10 травня 2019 року, від 11 травня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 боржник ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 не перебувають, а про причини неможливості виконання рішення суду державного виконавця не повідомляли.

На переконання державного виконавця, вказані обставини свідчать про повторне невиконання судового рішення без поважних причин, що стало підставою для прийняття оскаржуваних постанов старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренка М.В. від 03 травня 2019 року, від 07 травня 2019 року, від 10 травня 2019 року та 11 травня 2019 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що станом на час винесення вказаних постанов у державного виконавця не було перешкод для вчинення заходів, спрямованих на виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі № 752/22214/16-ц.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 640/7906/19, яка набрало законної сили, було встановлено, що позивач 27 квітня 2019 року була належним чином повідомлена про відновлення виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, станом на час прийняття оскаржуваних ОСОБА_1 постанов у виконавчому провадженні № 57116426 від 03 травня 2019 року, від 07 травня 2019 року, від 10 травня 2019 року, від 11 травня 2019 року у позивача існував обов`язок виконувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі № 752/22214/16-ц.

Колегія суддів вважає, що висновки позивача стосовно того, що на час зупинення дії виконання судового рішення зобов`язального характеру державний виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження, не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Також колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять обґрунтувань позивача стосовно наявності поважних причин невиконання нею судового рішення у справі № 752/22214/16-ц станом на 03 травня 2019 року, 07 травня 2019 року, 10 травня 2019 року та 11 травня 2019 року.

Враховуючи, що постанова старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренка М.В. від 18 грудня 2018 року № 57116426, якою вперше накладено штраф за невиконання судового рішення є чинною, що підтверджується постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 640/487/19, встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин 03 травня 2019 року, 07 травня 2019 року, 10 травня 2019 року та 11 травня 2019 року та відсутність прямої заборони, передбаченої Законом, на прийняття державним виконавцем постанов про накладення на боржника штрафу за повторне, або кожне наступне невиконання судового рішення без поважних причин, колегія суддів вважає, що оскаржувані постанови винесені на підставі та в межах повноважень, що визначені чинним законодавством.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 287, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку