Справа № 520/7740/19
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2019 р. № 520/7740/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022. м. Харків, майдан Свободи. 5. Держпром. З під`їзд. 2 поверх . ) щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 (РІІОКПП НОМЕР_1 ) з 90% до 70% грошового забезпечення.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022. м. Харків, майдан Свободи. 5. Держпром. З під`їзд. 2 поверх . ) здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, зазначених в довідці Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 року №136 без обмеження максимальним розміром пенсії здійснити виплату недоотриманої частини пенсії після її перерахунку з 01.01.2018 року єдиним платежем з урахуванням раніше отриманих сум.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є незаконними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 08.08.2019 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що Постановою №103 передбачено, що військовослужбовцям та деяким іншим особам перерахунок пенсій здійснюватиметься із урахуванням трьох складових оновленого грошового забезпечення, визначеного на 1 березня 2018 року - окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Головне управління керувалося лише тими показниками грошового забезпечення позивача, які були надані Харківським обласним військовим комісаріатом та не могло визначити і врахувати будь-які інші, окрім тих, що були включені до відповідної довідки.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , полковник у запасі, з 1972 р. по 30.04.2010 р. перебував на військовій службі.

31.12.1996 року позивач був відряджений наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 0584 до Національного космічного агентства України (далі - НКАУ), із залишенням на військовій службі.

Наказом Генерального директора НКАУ від 16.10.2002 року №27-ко ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Центру прийому інформації Національного центру управління та випробувань космічних засобів та в послідуючому - Заступником начальника Харківського представництва генерального замовника - Національного космічного агентства України, ВОС - 4101003, приступив до виконання службових обов`язків з 04.02.2002 року (наказ № 10 від 04.11.2002 року), де по 30.04.2010 року, включно, проходив військову службу.

Наказом Міністра оборони України від 22.03.2010р. №232 звільнений з військової служби у запас за віком з правом носіння військової форми та виключений із списків особового складу 30 квітня 2010р. (наказ начальника Харківського представництва генерального замовника - Національного космічного агентства України № 12-ос від 26.04.2010р.), що підтверджується копією послужного списку, наявного в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що з 01.05.2010 року позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківської області було призначено військову пенсію за вислугу років відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", пенсійна справа ФХ -119964.

Відповідно до пункту 80 „Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України", затверджене Указом Президента України від 7.11.2001 року № 1053/2001, пенсійне забезпечення звільнених у запас або у відставку відряджених військовослужбовців здійснюються на загальних підставах, передбачених законодавством для військовослужбовців.

Пункт 78 вищезазначеного Положення зазначає, що за відрядженими військовослужбовцями зберігаються всі гарантії та пільги передбачені законодавством. А виплата посадових окладів, окладів за військовим званням, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги, а також преміювання відряджених військовослужбовців здійснюється за рахунок органів виконавчої влади, інших цивільних установ, до яких вони відряджені, за розмірами, встановленими законодавством.

Пункт 79 даного Указу Президента зазначено, що військовослужбовці, відряджені до НКАУ, належні види грошового забезпечення одержують за рахунок Національного центру управління та випробувань космічних засобів.

Крім того, згідно Постанови КМУ № 104 від 07.02.2001р. з послідуючими змінами до неї, військовослужбовцям, що відряджені до органів виконавчої влади та інших цивільних установ, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань. При цьому дане грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, окладів за військовими (спеціальними) званнями та інших видів грошового забезпечення у розмірах та порядку, визначених для військовослужбовців.

Основною нормативно - правовою базою, яка регламентує правовідносини пов`язані з пенсійним забезпеченням військовослужбовців є:

- Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" ( з наступними змінами та доповненнями).

- Постанова KM України № 393 від 17.07.1992р. "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - постанова КМУ № 393 від 17.07.1992 року);

- Постанова Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсії особам офіцерського складу обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення визначені постановою КМУ № 393 від 17.07.1992 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Частиною 4 ст.63 наведеного Закону передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У наслідок, якщо перерахунок пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до п.1 якого перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) пенсій проводиться у разі прийняггя рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі - особи), або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Згідно п.3 цього Порядку особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств та були звільнені із служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, перерахунок пенсій провадиться на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, виданих зазначеними органами, установами, організаціями і підприємствами.

Таким чином, зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України є законодавчо визначеною підставою для перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1037 «Про оплату праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» примітку 1 до додатка 1 до постанови Кабінету Міністрів України від ЗО серпня 2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: «Посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) з 1 січня 2017 року розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року.».

Керівникам установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери забезпечити: встановлення з 1 січня 2017 року в штатному розписі нових розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), визначених виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника І тарифного розряду Єдиної тарифної сітки, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму Для працездатних осіб на 1 січня календарного року; диференціацію заробітної плати працівників, які отримують заробітну плату на рівні мінімальної у межах фонду оплати праці, шляхом встановлення доплат, надбавок, премій з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівника, результатів його роботи.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1037 внесено зміни, якими було збільшено посадові оклади працівникам установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, в тому числі і Державного космічного агентства України, з 01 січня 2017 року, що стало підставою для здійснення перерахунку пенсії.

З 01.01.2018 року також було підвищено посадові оклади, за посадою якою позивач займав перед звільненням в Харківському ПГЗ -ДКАУ, проте ГУ ПФУ у Харківській області перерахунок пенсії позивачу, по довідці Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 року № 136 не здійснило.

12.02.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області з заявою про видачу довідок про розмір та складові пенсії за вислугу років станом на момент її призначення, на 01.01.2017p., та станом на момент звернення, які були видані позивачу за №995 від 12.02.2019року та надано копії довідки Харківського ПГЗ-ДКАУ №416 від 31.01.2017 року, на підставі якої проводили перерахунок з 01.01.2017 року та довідки Харківського обласного військового комісаріату № ФХ-119964 від 30.03.2018 року, на підставі якої було здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2018 року.

Судом встановлено, що з перерахунку пенсії позивача вбачається, що складові грошового забезпечення для розрахунку пенсії було змінено та взагалі не враховані нові розміри грошового забезпечення, які встановлені з 01.01.2018 року по посаді, яку позивач займав перед звільненням в Харківському ПГЗ - ДКАУ та які зазначені в довідці Харківського ПГЗ - ДКАУ № 136 від 14.02.2018 року.

Також судом встановлено, що Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 520/1487/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.01.2018 з урахуванням розміру та складових видів грошового забезпечення відповідно до довідки Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 №136. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням складових та розміру видів грошового забезпечення, зазначених в довідці Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 №136 та здійснити виплату недоотриманої частини пенсії після її перерахунку з 01.01.2018. Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат повторно подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановленого зразка довідку про розміри та складові видів грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням таких показників в довідці Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 №136. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 року було повернуто без розгляду апеляційну скаргу ТУ ПФУ у Харківській області Отже зазначене рішення суду набуло чинності 11.06.2019 року.

Також судом встановлено, що з отриманих 12.02.2019 року позивачем в ГУ ПФУ у Харківській області довідок, вбачається, що розмір пенсії позивача знижений через зниження норми пенсії, а саме норма пенсії з 90% за 41 рік вислуги військової служби знижений до 70% від грошового забезпечення з якого позивачу обчислюється пенсія.

Позивач вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав звернувся за їх захистом до суду.

Суд надаючи оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, у частині другій статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цифри « 90» замінено цифрами « 80». Ці зміни набрали чинності з 01.01.2012 року.

Відповідно до п.23 Розділу II Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який в силу Розділу ІМ "Прикінцевих положень" цього ж Закону, набрав чинності в цій частині 01.05.2014 року, у частині другій статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" цифри "80" замість цифри "70".

Тобто, зміни встановлені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року та "Про забезпечення фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року максимального розміру пенсії з 80% до 70% сум грошового забезпечення відбулася вже після призначення позивачу військової пенсії.

За ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб.

Таким чином, зміна розміру (норми) пенсії позивача з 80% до 70% сум грошового забезпечення, що відбулася згідно положень ч.2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» після призначення (в період отримання) пенсії позивача, не може бути підставою для зменшення розміру (норми) вже призначеної пенсії під час проведення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області її перерахунку.

Частиною З статті 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, як Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" так і Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено зменшення основного розміру пенсії у разі проведення її перерахунку.

Крім того, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України [перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, при послідуючому перерахунку пенсії, розмір пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір, не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 10 грудня 2013 року № 21-420а13 та № 21-348а13, від 17 грудня 2013 року № 21-445а13, та Верховним Судом в постановах від 03.04.2018М 175/1665/17та від 24.04.2018№ 686/12623/17.

Крім того, згідно висновків Верховного Суду в рішенні від 04.02.2019 року у зразковій справі №240/5401/18 (п.28-п.30 рішення) зазначено, що п.28 Стаття 13 Закону №2262-ХП регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ ні Законом №3668-V1, ні Законом №1166-VIІ у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Постанова КМУ № 45 і Постанова КМУ № 103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.

29. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №3668-VI та Законом №1166-VІІ зміни до статті 13 Закону №2262-ХП щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХП, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668- VI та Закону № 1166- VH не зазнала.

30. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.»

Згідно п.2 р.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.2 р.ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Суд зазначає, що враховуючи, що пенсія позивачу була призначена до 01 січня 2016 року та до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», пенсія позивача не підлягає обмеженню максимальним розміром.

Відповідно до ч.3 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до ст. 9 Конституції України; Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»; ст. 17-Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duуm v. Home Оffice (Case 41/74 van Duym v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України (концепція схвалена у вступної частині, ч. З ст. 63 Закону № 2262-ХІІ), держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У п. 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначено, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави -учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Щодо вимоги позивача здійснити виплату перерахованої суми пенсії по відсотковому відношення до грошового забезпечення єдиним платежем, суд зазначає що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними та спрямовані на вказівку алгоритму виконання зазначеного рішення суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 (РІІОКПП НОМЕР_1 ) з 90% до 70% грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, зазначених в довідці Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 року №136 без обмеження максимальним розміром пенсії.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.