Справа № 280/2610/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 вересня 2019 року (об 11 год. 30 хв.) Справа № 280/2610/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Сонгулія О.В., представника відповідача Стешенка В.Є. розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29а; )

про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Прокуратури Запорізької області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного поновлення на роботі та стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 01 червня 2018 року по 16 травня 2019 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що його поновлено на роботі в Прокуратурі Запорізької області рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17 зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. І вказане рішення суду в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання. Позивач вказує, що дане судове рішення виконано відповідачем несвоєчасно, у зв`язку з чим у його виникло право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дати ухвалення рішення до дати його фактичного виконання.

Ухвалою суду від 4 червня 2019 року задоволено самовідвід судді Батрак І.В. в даній адміністративній справі, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Семененко М.О.

Ухвалою суду від 5 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 1 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче судове засідання на 29 липня 2019 року.

24 липня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю за наявними у справі матеріалами.

25 липня 2019 року представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№30987), в якому зазначає, що рішення у справі №808/932/17 було оскаржено Прокуратурою Запорізької області в апеляційному порядку і постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року апеляційну скаргу задоволено, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року скасовано. Представник відповідача вказує, що у період між ухваленням судами першої та апеляційної інстанцій рішень позивач із заявами про поновлення на посаді до відповідача не звертався, також до відповідача не надходили виконавчі документи з цього приводу. Крім того, посаду, на яку поновлено позивача, було скорочено на підставі наказу Генерального прокурора України. Цим самим наказом утворено у структурі та штатному розписі Прокуратури Запорізької області управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва, у складі якого утворено посаду слідчого відділу та відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях. У слідчому відділі передбачено 1 штатну одиницю посади начальника відділу, яка на час ухвалення судом першої інстанції рішення була зайнята. З огляду на відсутність волевиявлення позивача на поновлення на посаді, скорочення цієї посади, а також відсутності рівнозначних вакантних або тимчасово вакантних посад і рекомендацій на їх призначення, відповідач був позбавлений реальної можливості негайного виконання рішення суду шляхом видання наказу про поновлення позивача на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області. Після скасування постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 судового рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року, на підставі поданої заяви 17 травня 2019 року позивача поновлено на посаді та за його згодою призначено на нижчестоящу посаду прокурора Енергодарської місцевої прокуратури. Вважає, що бездіяльність відповідача при виконанні судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області відсутня. Враховуючи те, що затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулась не з вини відповідача, а з поважних причин, то відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Просить у задоволенні позову відмовити.

Протокольною ухвалою суду від 29 липня 2019 року відкладено розгляд справи та призначено підготовче судове засідання на 13 серпня 2019 року.

Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09 вересня 2019 року.

У судове засідання 09 вересня 2019 року позивач не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, суд врахував те, що позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

У судовому засіданні 09 вересня 2019 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначив, що невиконання судового рішення про негайне поновлення позивача на роботі в органах прокуратури було зумовлено об`єктивними причинами, наведеними у відзиві на позовну заяву, та фактом апеляційного оскарження такого рішення. Крім того, вказав, що у період з дня ухвалення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року до для ухвалення постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року відповідач правомірно не поновлював позивача на посаді в органах прокуратури, оскільки не мав такого обов`язку у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні вступне слово представника відповідача, надані ним пояснення, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, суд встановив таке.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17 позов ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області від 07.03.2017 № 121ц про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області. Стягнуто з Прокуратури Запорізької області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.03.2017 до 30.05.2018 у розмірі 113 264,18 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постанова суду в частині поновлення старшого радника юстиції Гриценка Д.В. на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області з 08 березня 2017 року та в частині стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4 319,87 грн звернута до негайного виконання.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Прокуратури Запорізької області задоволено. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року в адміністративній справі №808/932/17 - скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №121ц від 07 березня 2017 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано і в цій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року залишено без змін. В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року та рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року - залишено без змін.

10 травня 2019 року позивач звернувся до Прокуратури Запорізької області із заявою, у якій просив виконати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17. Вказана заява отримана відповідачем 14 травня 2019 року.

Наказом прокурора Запорізької області від 17 травня 2019 року №819к поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, підстава: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17, постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №808/932/17.

20 травня 2019 року позивач подав до прокуратури Запорізької області заяву, у якій просив призначити його на посаду прокурора Енергодарської місцевої прокуратури та звільнити з посади начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області.

На підставі даної заяви позивача наказом прокурора Запорізької області від 20 травня 2019 року №827к призначено на посаду прокурора Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області, звільнивши з посади начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області.

Посилаючись на протиправне несвоєчасне виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17, позивач звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Судом встановлено, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17 в частині поновлення старшого радника юстиції Гриценка Д.В. на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області з 08 березня 2017 року та в частині стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4 319,87 грн. звернуто до негайного виконання.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Суд зауважує, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не за загальним правилом з дати набрання ним законної сили, а негайно з моменту його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

При цьому, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У даному випадку, з моменту проголошення рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17 у Прокуратури Запорізької області виник обов`язок поновити позивача на посаді в органах прокуратури. При цьому, суд звертає увагу, що такий обов`язок виник незалежно від факту оскарження судового рішення в апеляційному порядку.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17 в частині негайного поновлення позивача на посаді виконана відповідачем лише 17 травня 2019 року шляхом прийняття наказу №819к, суд дійшов висновку, що відповідач виконав зазначене судове рішення несвоєчасно, що вказує на протиправну бездіяльність та є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді в органах прокуратури.

Суд зазначає, що поведінка відповідача у межах спірних правовідносин носила пасивний характер, отже в даному випадку мала місце бездіяльність, а не дії, що свідчить про те, що заявляючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача, позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги належить задовольнити частково та визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Запорізької області щодо несвоєчасного поновлення позивача на посаді в органах прокуратури, а не дії відповідні дії відповідача.

Суд не приймає посилання відповідача на відсутність реальної можливості негайного виконання рішення суду у зв`язку з тим, що позивач не звертався із заявами про поновлення на посаді та у зв`язку з тим, що до Прокуратури Запорізької області не надходив виконавчий документ щодо негайного виконання судового рішення у частині поновлення на посаді, з огляду на таке.

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною четвертою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до положень статті 5 вищезазначеного закону примусове виконання рішень зокрема покладається на органи державної виконавчої служби.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №809/4462/15.

Крім того, у постанові від 25 липня 2018 року у справі №823/1715/16 (провадження №К/9901/17377/18, №К/9901/17380/18) Верховний Суд дійшов висновку, що з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання, та звертав увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача про неможливість видання наказу про поновлення позивача на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області у зв`язку із скороченням цієї посади, а також у зв`язку з відсутністю рівнозначних вакантних або тимчасово вакантних посад і рекомендацій на їх призначення, оскільки зазначені обставини не є підставою для невиконання судового рішення. Крім того, суд зауважує, що протиправність наказу прокурора Запорізької області від 07.03.2017 №121ц про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, встановлена рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17.

Також безпідставними є посилання відповідача на факт апеляційного оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17, як на підставу для його невиконання, оскільки, як зазначалось судом раніше, судове рішення, звернуте до негайного виконання, підлягає обов`язковому виконанню незалежно від дати набрання ним законної сили.

В частині розміру середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді суд зазначає, що економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати, визначено Законом України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівникам у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку №100 середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За змістом пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення…Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.

Оскільки рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/932/17 прийнято 30 травня 2018 року, останнім днем, за який на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, також є 30 травня 2018 року, а датою фактичного виконання рішення є 17 травня 2019 року, суд дійшов висновку, що затримка виконання відповідачем рішення суду відбулась у період з 31 травня 2018 року по 16 травня 2019 року.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При цьому, вихід за межі позовних вимог можливий лише у випадку, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 01 червня 2018 року по 16 травня 2019 року.

Оскільки саме вказані позовні вимоги не порушують питання публічно-правового спору, а відображають обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у публічних правовідносинах, підстави для виходу за межі позовних вимог судом не встановлені.

Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд встановив, що період затримки, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі, є період з 01 червня 2018 року по 16 травня 2019 року, тривалістю у 241 робочий день, зокрема: з 1 червня 2018 року по 30 червня 2018 року - 20 робочих днів; з 1 липня 2018 року по 31 липня 2018 року - 22 робочих дні; з 1 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року - 22 робочих дні; з 1 вересня 2018 року по 30 вересня 2018 року - 20 робочих днів; з 1 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року - 22 робочих дні; з 1 листопада по 2018 року по 30 листопада 2018 року - 22 робочих дні; з 1 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 21 робочий день; з 1 січня 2019 року по 31 січня 2019 року - 21 робочий день; з 1 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року - 20 робочих днів; з 1 березня 2019 року по 31 березня 2019 року - 20 робочих днів; з 1 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року - 21 робочий день; з 1 травня 2019 року по 16 травня 2019 року - 10 робочих днів.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу середнього заробітку за період з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача (26 вересня 2018 року) до дня набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду про скасування такого судового рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на посаді в органах прокуратури (30 січня 2019 року), оскільки, як зазначалось раніше, факт оскарження судового рішення про поновлення особи на посаді не може нівелювати обов`язок відповідача його виконати, якщо таке рішення звернуто до негайного виконання.

Відповідно до Довідки Прокуратури Запорізької області від 15.03.2018 року №18-32вих18 та Довідки Прокуратури Запорізької області від 03.09.2019 №18-250 вих-19 розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 332,30 грн.

Схеми посадових окладів працівників органів прокуратури визначено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», внесено зміни у тому числі і до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», зокрема, викладено у новій редакції схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, в результаті чого відбулось підвищення посадового окладу позивача.

Вказане знайшло своє відображення в Довідці Прокуратури Запорізької області від 15.03.2018 року №18-32вих18, у зв`язку з чим з 06.09.2017 середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Порядку №100, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу становить 805,29 грн.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, становить: 194 074,89 грн. (805,29 грн х 241 день).

Суд звертає увагу, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі №826/6583/14 від 15 лютого 2019 року, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність затримки виконання рішення суду щодо негайного поновлення позивача на посаді в органах прокуратури, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Запорізької області щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на посаді на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17.

Стягнути з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №808/932/17 за період з 1 червня 2018 року по 16 травня 2019 року включно в розмірі 194 074,89 грн (сто дев`яносто чотири тисячі сімдесят чотири гривні 89 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Прокуратура Запорізької області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, вул.Матросова, 29а; .

Повне судове рішення складено 17 вересня 2019 року.

Суддя (підпис) М.О. Семененко

Рішення не набрало законної сили.

Суддя М.О. Семененко