Справа № 2340/3532/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року справа № 2340/3532/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

представника позивача Атамась І.М. (за ордером),

представника відповідача Каландирця А.В. (за довіреністю),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату борг,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235), в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Черкаській області від 13.12.2017 № про збільшення грошового зобов`язання з ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування у сумі 5986,95 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Черкаській області від 13.12.2017 № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 433843,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Черкаській області від 13.12.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 456,41 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2017 № Ф- на суму 19000,49 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3264 грн. 57 коп.

Ухвалою суду від 29.07.2019 прийнято до свого провадження матеріали адміністративної справи №2340/3532/18 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу.

В обґрунтування вимоги позивач зазначив, що відповідачем протиправно проведено позапланову документальну перевірку з огляду на відсутність підстав встановлених ст. 78 ПК України. Позивач також не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки, зокрема і в частині завищення витрат, що включаються до операційної діяльності та безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, що вплинуло на нарахування ПДФО та єдиного внеску. Щодо податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 5986,95 грн. Так, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених в податкових деклараціях та додатках 5/Ф4/Ф2 до декларацій, встановлено завищення суми витрат на загальну суму 24342 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 24342 грн. Вказане порушення виникло у зв`язку з включенням до складу витрат суми орендної плати в розмірі 24342 грн. згідно договору, який був розірваний рішенням Смілянської міської ради від 30.03.2016 №15-86. Позивач не погоджується з вказаними висновками відповідача з огляду на те, що згідно податкової декларації, враховуючи припинення орендних взаємовідносин з 30.03.2017, було подано уточнюючу податкову декларацію, якою визначено суму орендної плати, яка підлягала до сплати за 2016 рік в сумі 24342,12 грн. (8114,05 грн. х 3 міс.). Таким чином, позивачем дотримано вимоги законодавства в частині сплати орендної плати за земельну ділянку комунальної власності в повному обсязі. Щодо податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в сумі 456,41 грн., позивач вважає дані донарахування такими, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки останнім не допущено порушень в частині правильності визначення платником сум чистого оподатковуваного доходу в сумі 24342 грн. Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, за якою визначено суму боргу з єдиного внеску в сумі 19000,49 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій, позивач вважає його також протиправним у зв`язку з помилковим визначенням контролюючим органом розміру єдиного внеску, який підлягає сплаті за результатами перевірки в сумі 19000,49 грн., то і штрафні санкції, визначені рішенням № є такими, що винесені незаконно, а тому підлягають скасуванню. Що ж стосується податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ із вироблених в Україні товарів в розмірі 433843,00грн. Позивач зазначив, що відповідачем помилково зроблений висновок про те, що заниження податкових зобов`язань за 2014 та 2015 рік відбулося у зв`язку з тим, що товарно-матеріальні цінності в сумі 397451 грн. у 2014 році та 1287371 грн. у 2015 році використано не в господарській діяльності. При цьому, вказані висновки зроблені не на підставі аналізу первинних документів, податкової звітності платника податків, а на підставі розрахунку за формулою, не передбаченою нормами законодавства. Таким чином, висновки про використання ТМЦ не в господарській діяльності не підтверджені документально, а тому підстав для встановлення фактів заниження сум податкових зобов`язань у відповідача не було.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Відповідач позов не визнав, представник відповідача в судовому засіданні просив суд у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що підставою для прийняття вказаних рішень став акт перевірки від 27.11.2017 №486/23-00-13-114/ НОМЕР_1 , висновки якого про порушення позивачем, законодавства не спростовано. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № , перевіркою встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 347074 грн. за рахунок включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, не реєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, за звітний період, в якому виписано такі податкові накладні, за рахунок порушення, викладеного в п. 2.5.2 акту перевірки. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №, то перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатках Ф4/Ф2 до податкових декларацій, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу внаслідок відображених порушень за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 на загальну суму 24342 грн., в т. ч. за 2016 рік на суму 24342 грн. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № позивачем здійснення заниження чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на загальну суму 24342 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 24342 грн. В порушення ст.168, ст. 163, п. 161 підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VІ, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2015-2016 роки на загальну суму 365,13 грн. Щодо правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суму доходу ФОП ОСОБА_1 , на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження єдиного внеску за 2015-2016 роки на загальну суму 19000,49 грн., за рахунок невірного визначення щомісячної суми доходу, на який заховується єдиний внесок в відповідні періоди. Таким чином, представник відповідача вважає, що перевіркою достовірно та в повному обсязі враховано обставини, які існували на момент проведення перевірки, факти порушень є доведеними, а податкові повідомлення-рішення і рішення про анулювання свідоцтва єдиного податку правомірним, винесеними у чіткій довідності до вимог Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 15.11.2017 по 20.11.2017 посадовцями Головного управління ДФС у Черкаській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. Результати перевірки оформлено актом від 27.11.2017 №486/23-00-13-0214/.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог ст. ст. 177, 198, 192, 198, 201, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України Податкового кодексу України, ст. ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI наслідок чого: занижено податок на додану вартість на 347074 грн.; податок на доходи фізичних осіб на 4381 грн. 56 коп.; занижено військовий збір на 365 грн. 13 коп.; занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 19000 грн. 49 коп.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 13.12.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору на 456 грн. 41 коп., у тому числі 365 грн. 13 коп. за основним платежем та 91 грн. 28 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 13.12.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на додану вартість на 433843 грн., у тому числі 347074 грн. за основним платежем та 86769 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 13.12.2017 № про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 5986 грн. 95 коп., у тому числі 4381 грн. за основним платежем та 1605 грн. 39 коп. за штрафними санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску від 13.12.2017 №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 3264 грн. 57 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2017 №Ф-, якою позивача зобов`язано сплатити 19000 грн. 49 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2019 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № та № від 13 грудня 2017 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № від 13 грудня 2017 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з сплати податку на додану вартість на суму 11480 грн., у тому числі 9184 грн. за основним платежем та 2296 грн за штрафними санкціями.

Постановою Верховного Суду від 18.06.2019 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 в частині відмови у задоволенні позову скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Таким чином, предметом розгляду даної адміністративної справи після її направлення Верховним Судом на новий розгляд до суду першої інстанції є визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 13.12.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з сплати податку на додану вартість на суму 422363 грн., у тому числі 337890 грн. за основним платежем та 84473 грн за штрафними санкціями;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2017 № Ф-;

- рішення від 13.12.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Нормами пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, встановлений статтею 177 Податкового кодексу України.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З 01.01.2015 внесені зміни до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, згідно яких до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, зокрема, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідач дійшов висновку про те, що у 2014 році ФОП ОСОБА_1 використав не в господарській діяльності товарно-матеріальні цінності на суму 397451 грн., а у 2015 році на суму 1287371 грн., що у свою чергу призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 336964 грн., оскільки на думку контролюючого органу залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 1 січня 2015 року повинні складати 7182310 грн., в той же час, згідно інвентаризаційного опису №СВ 00007 станом на 31 грудня 2014 року, залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 1 січня 2015 року складають 6784859 грн. Крім того, залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 1 січня 2016 року повинні складати 8 356 128 грн., в той же час, згідно інвентаризаційного опису №СВ 00011 станом на 31 грудня 2015 року, залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 1 січня 2016 року складають 7 068 757 грн.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Суд не погоджується з доводами контролюючого органу про те, що позивачем занижено податкових зобов`язань по податку на додану вартість всього у сумі 336964 грн., у тому числі за 2014 рік на суму 79490 грн. (397451*20%) та за 2015 рік у сумі 257474 грн. (1287371 х 20%), оскільки суб`єктом владних повноважень не надано до суду первинні документи, на підставі яких податковим органом встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства, зокрема інвентаризаційні описи, на які посилається податковий орган щодо залишків товарно-матеріальних цінностей позивача на кінець звітних періодів.

Крім того, як зазначено у акті перевірки від 27 листопада 2017 року №486/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 опис наданих до перевірки документів не складався (том 1 а.с. 137), у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем вищевказаних порушень позивачем вимог податкового законодавству, тому податкове повідомлення-рішення від 13.12.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з сплати податку на додану вартість на суму 422363 грн., у тому числі 337890 грн. за основним платежем та 84473 грн за штрафними санкціями підлягає до скасування.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2017 №Ф-, за якою позивачу визначено суму боргу з єдиного внеску в сумі 19000 грн. 49 коп. та рішення від 13.12.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3264 грн. 57 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пп. 1.2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) для платників, зазначених у пунктах 4 (фізичні особи- підприємці, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону Єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до вимог абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: - своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; - вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно пунктів 1, 2 розділу VII Інструкції №449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до частини 11 статті 25 Закону №2464-VI до платників, визначених підпунктами 1 -4 пункту 1 розділу ІІ Інструкції №449, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки під час розгляду справи судом не встановлено заниження позивачем задекларованого чистого доходу та ним у перевіряємий період задекларовано і сплачено єдиний внесок у більшому розмірі від мінімально встановленого законодавством розміру, тому суд дійшов висновку скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2017 №Ф- та рішення від 13.12.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 13.12.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з сплати податку на додану вартість на суму 422363 грн., у тому числі 337890 грн. за основним платежем та 84473 грн. за штрафними санкціями.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2017 №Ф- та рішення від 13.12.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 4275 (чотири тисячі двісті сімдесят п`ять) грн. 28 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення суду складено у повному обсязі 20.09.2019.