Справа № 520/3968/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р.Справа № 520/3968/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, по справі № 520/3968/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому просив суд:

- скасувати протокол Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова від 17.01.2019 року №177627/120;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до стажу роботи період на Крайній Півночі згідно довідки від 07.11.2011 року №01-16/с-2005, що видана архівним відділом адміністрації Іультинського муніципального району з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року в пільговому обчисленні, один рік, як один рік і шість місяців, починаючи з 01.01.2019 та на підставі ч.4 прим.4 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі збереженням коефіцієнту стажу 0,57938, починаючи з 01.10.2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду України від 20.06.2019 року в задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 20.06.2019 року по справі №520/3968/19 та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає що відповідачем протиправно не зараховано в пільговому обчисленні один рік, як один рік та шість місяців періоду його роботи з 23.12.1995 по 01.08.1996 на Крайній Півночі. Також зазначає, що відповідачем незаконно зменшено коефіцієнт стажу з 054938 до 0.42916, оскільки йому первісно було призначено пенсію відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІ, тому положення ч. 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV на нього не розповсюджуються, а застосуванню підлягають положення ч. 4-4 Прикінцевих положень вказаного Закону, як для осіб пенсія яких обчислена відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах робота за Списком 1, обчислену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Виплата пенсії позивачу в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова проводиться як внутрішньо переміщеній особі за даними електронної пенсійної справи з 01.01.2016 року на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.12.2015 року №.

10.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши період роботи з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року в пільговому обчисленні, один рік, як один рік і шість місяців. До вказаної заяви позивач надав оригінал довідки від 07.11.2011 року №01-1б/с-2005, виданої адміністрацією Іультінського муніципального району відповідно до якої позивач з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року працював на Крайній Півночі. Окрім цього, у наведеній заяві позивач просив здійснити перерахунок його пенсії з коефіцієнтом стажу 0,57938, що розрахований при призначенні йому пенсії.

Протоколом від 17.01.2019 року №177627/120 відповідач відмовив позивачеві у зарахуванні стажу з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року в пільговому обчисленні та у здійсненні перерахунку (а.с.21).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для скасування протоколу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова від 17.01.2019 року №177627/120, оскільки він прийнятий з урахуванням приписів чинного законодавства. Підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача на Крайній Півночі та здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі ч.4 прим.4 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі збереженням коефіцієнту стажу 0,57938, починаючи з 01.10.2017 року, у відповідача відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.06.2003 Р. №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ (далі - Закон № 2148-VІІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок визначення коефіцієнта страхового стажу передбачений статтею 25 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої при визначенні коефіцієнта страхового стажу застосовується величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону № 1058 в редакції Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 №107-V1, яка діяла з 01.10.2008, було передбачено, що за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.

01.10.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VІІІ, яким до ч. 1 ст. 25 Закону України №1058-ІV внесені зміни та визначено, що за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Крім того, п. 4 "Прикінцевих положень" Закону України №1058-ІV доповнено пунктами 4-3 та 4-4.

Так, відповідно до ч. 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Відповідно до частини 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Отже, Законом № 2148-VІІІ з 01.10.2017 року визначено новий порядок та умови перерахунку саме раніше призначених пенсій, зокрема із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Матеріалами справи підтверджено, що пенсія позивачу призначена відповідно до Закону України №1058-ІV до набрання чинності Законом України №2148-VІІ.

Відтак, пенсія підлягає перерахунку з 01.10.2017 з урахуванням ч. 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки внесено відповідні зміни до законодавства.

Необхідно зазначити, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій.

Відповідно абз. 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" у разі, якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що проведений перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 згідно Закону України № 2148-VIII здійснено із використанням показника середньої заробітної плати в розмірі 3764,40 грн.

Зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% не призвели до зменшення розміру пенсії позивача та не погіршили умов отримання пенсії позивачем.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 року N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.

При цьому, положення Закону №2148-VІІІ не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26.12.2011 р. №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави.

Прийняття Закону № 2148-VIII не мало наслідком звуження змісту та обсягу права позивача на пенсійне забезпечення, оскільки не призвело до зменшення розміру його пенсії. З наявних в матеріалах справи розпоряджень пенсійного органу вбачається, що під час застосування величини оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 % пенсія позивача складала 6820,75 грн., а після перерахунку 01.10.2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% пенсія позивача згідно розпорядження збільшилась та складає 8037,94 грн. (а.с.27)

На підставі наведених правових положень та вищезазначених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування протоколу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова від 17.01.2019 року №177627/120 щодо відмови у здійснення перерахунку пенсії та зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії на підставі ч.4 прим.4 Прикінцевих положень ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі збереженням коефіцієнту стажу 0,57938, починаючи з 01.10.2017 року.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивачу первісно було призначено пенсію відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІ, тому положення ч. 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV на нього не розповсюджуються, а застосуванню підлягають положення ч. 4-4 Прикінцевих положень вказаного Закону, як для осіб пенсія яких обчислена відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, позивачу з 18.12.2012 року призначено пенсію на пільгових умовах робота за Списком 1 (а.с.24), що підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV (в редакції на час призначення позивачу пенсії) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Таким чином, пенсія позивачу призначалась відповідно до п. 2 Розділу XV "Прикінцеві положення", статті 27, 28 Закону України №1058-ІV та приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача та зазначає, що, оскільки позивачу призначено пенсію до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" на нього розповсюджуються приписи ч. 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27.02.2019 року по справі № 263/2567/17 та від 07.02.2019 року по справі № 185/2874/17, оскільки у зазначених справах предмет розгляду був інший ніж у цій справі.

Щодо позовних вимог скасувати протокол Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова від 17.01.2019 року №177627/120 в частині відмови позивачеві у зарахуванні стажу з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року в пільговому обчисленні та зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до стажу роботи період на Крайній Півночі згідно довідки від 07.11.2011 року №01-16/с-2005, що видана архівним відділом адміністрації Іультинського муніципального району з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року в пільговому обчисленні, один рік, як один рік і шість місяців, починаючи з 01.01.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року працював на Крайній Півночі, що підтверджується довідкою від 07.11.2011 року №01-1б/с-2005, виданої адміністрацією Іультінського муніципального району (а.с.23).

Відповідно до п. 5 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування період роботи до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991р.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та від 26.09.1967р. Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967р. №530/П-28.

Згідно п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960р. №148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960.р. - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку з неврахування відповідачем в пільговому обчисленні періоду роботи позивача з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року, тобто періодів роботи після 01.01.1991 року, врахування яких в пільговому обчисленні чинним законодавством не передбачено.

Так, відповідно до ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993р. при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993р., ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.05.2019 року по справі №348/2974/14-а, від 31.01.2018 року по справі №676/7065/14-а.

За приписами ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у відповідача були відсутні законні підстави для перерахунку пенсії із зарахування до стажу роботи позивача періоду з 23.12.1995 року по 01.08.1996 року в пільговому обчисленні, один рік, як один рік і шість місяців.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що протокол Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова від 17.01.2019 року №177627/120 винесено з урахуванням приписів чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні. Підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача на Крайній Півночі та здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі ч.4 прим.4 Прикінцевих положень ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі збереженням коефіцієнту стажу 0,57938, починаючи з 01.10.2017 року, у відповідача відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання позивача на Угоду між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка набула чинності 14.01.1993 р., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 вищевказаної Угоди від 14.01.1993 р., працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші).

Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

У відповідності до ст. 7 Угоди від 14.01.1993 р., питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Таким чином, вищевказаною Угодою від 14.01.1993 р. не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи при обрахунку пенсії, а питання пенсійного забезпечення врегульовано в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Проте, в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року по справі №155/173/17, від 24.01.2019 року по справі № 184/665/17, від 17.05.2019 року по справі №644/2182/17, оскільки предметом розгляду у вказаних справах було проведення перерахунку пенсії із зарахування в пільговому обчисленні до стажу періодів роботи до 01.01.1991 року.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року по справі №520/3968/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року по справі №520/3968/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 20.09.2019 року