Справа № 824/875/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/875/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривохижої Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Главіцького В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області б/н від 30.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

1.2. Ухвалою суду від 30.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. 30.05.2019 року Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області винесено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 . Даним рішенням позивачу, на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 23.05.2016 року. Разом з цим, на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне місце проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, скасовано також посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видану позивачу 31.05.2016 року.

2.2. З даним рішенням відповідача позивач не згідний повністю та вважає, що воно є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягають скасуванню.

ІІІ АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

3.1. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснила наступне.

Так, позивач є уродженцем м. Шамахи, Азербайжанської Республіки, з 2011 року проживає на території України, а саме в Чернівецькій області. Перебування позивача на законних підставах на території України підтверджується посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 31.05.2016 року.

3.2. 24.06.2019 року засобами поштового зв`язку позивач отримав копію рішення Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області від 30.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

3.3. Представник позивача вважає дії з боку відповідача щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну незаконними, необґрунтованими, а рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач не з`ясував дійсні обставини справи щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняв рішення лише з урахуванням позиції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, не надавши можливості надати свої пояснення щодо свого захисту. Щодо того, що позивач з метою законного перебування на території України використав національний паспорт на своє ім`я з ознаками підробки дато-штампу контрольно-пропускних пунктів, представник позивача зазначив наступне. Надаючи перелік документів для прийняття рішення про імміграцію позивачем був наданий національний паспорт як документ, що посвідчує особу, а не відомості з паспорту, де містяться відомості щодо підроблених штампів.

3.4. Окрім цього, представник позивача вказує, що у позивача є малолітня донька і він приймає неабияку участь у її вихованні та утриманні, забезпечує продуктами харчування, одягом та інше.

3.5. Також, представник позивача суду пояснив, що підставою для отримання позивачем дозволу на імміграцію стало те, що він перебував у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

Аргументи відповідача

3.6. У судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, суду пояснив, що рішення Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області від 31.05.2019 року про скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну було винесене за порушення останнім міграційного законодавства, а саме за використання документів з ознаками підробки, за які він притягнутий до кримінальної відповідальності вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі №727/9032/16-к. Даним вироком суду позивача визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. 00 коп.

3.7. Тобто, як стверджує відповідач, вирок у кримінальній справі щодо використання іноземцем паспортного документа з підробленими відтисками дата-штампів про в`їзд-ви`їзд з території України став підставою для формування висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та вилучення посвідки на постійне місце проживання на території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 . За надання завідомо підробленого документу під час подачі заяви на оформлення дозволу на імміграцію 01.04.2016 року та недотримання міграційного законодавства під час перетину державного кордону України, а також на підставі обґрунтованого звернення Відділу боротьби із злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області міграційною службою і було підготовлено висновок щодо скасування громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання.

IV. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. 02.09.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, які за ухвалою суду долучені до матеріалів справи.

V. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

5.1. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 є громадянином Республіки Азербайджан.

5.2. 14.10.2011 року позивач, перебуваючи на території України, уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського Управління юстиції серії НОМЕР_2 № 074274 (а. с.13).

5.3. Перебуваючи у шлюбних відносинах, у позивача та громадянки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а. с. 13 зворотній бік).

5.4. По спливу дворічного терміну перебування у шлюбі позивач 01.04.2016 року звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області із заявою та доданими необхідними документами про надання йому дозволу на імміграцію в Україні на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 43).

5.5. 23.05.2016 року позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну. 31.05.2016 року позивач був документований посвідкою на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 (а.с. 48).

5.6. 19.12.2017 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/11312/17 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірваний (а. с. 14-16).

5.7. Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі №727/9032/16-к ОСОБА_1 визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. 00 коп. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було відкрито щодо факту підробки дата-штампу в паспортному документі серія/номер НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 МВС Азербайджану 19.08.2010 року (а.с. 10-11).

5.8. 24.05.2019 року Управлінням превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області складено обґрунтоване звернення до Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області № 1700/123/20/01-2019 про скасування дозволу на імміграцію (про скасування посвідки на постійне проживання в Україні) громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), згідно якого, посилаючись на норми частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та враховуючи, що дії ОСОБА_1 становлять загрозу громадському порядку в Україні, рекомендовано прийняти рішення щодо скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 (а.с. 21).

5.9. Таким чином, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" відповідачем 30.05.2019 року винесено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 23.05.2016 року. Окрім цього, вказаним рішенням, на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне місце проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, також скасовано посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої 31.05.2016 року (а.с.9).

VІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

6.1. Предметом цього позову є рішення Управлінням Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, а також скасовано посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої 31.05.2016 року.

Окрім цього, оскаржуваним рішенням також здійснено втручання в право позивача та його доньки, яке закріплене у пункті 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року №ETS №005 (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, №475/97-ВР), а тому у цій справі суд надає оцінку на предмет правомірності даного рішення через призму обґрунтованості втручання відповідача в конвенційне право.

6.2. Отже, спеціальним законом, який визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства є Закон України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року №2491-III (далі - Закон № 2491-III).

6.3. Зокрема, частиною 1 статті 12 Закону №2491-III передбачено перелік підстав за яких дозвіл на імміграцію може бути скасовано, а саме якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При цьому варто зазначити, що відповідно до застосованої юридичної техніки, вирішення питання щодо скасування дозволу на імміграцію є дискреційним повноваженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, що слідує із слова "може", а отже це його право, а не обов`язок.

6.4. Згідно статті 13 Закону № 2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання. Однак, частиною 4 статті 13 даного Закону, передбачено, якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

6.5. Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень визначена Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983).

6.6. Так, абзацом 1 пункту 21 Порядку №1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Абзац 2 пункту 21 вказаного Порядку передбачає перелік органів, які мають право порушувати питання щодо скасування дозволу на імміграцію, а саме: Державна міграційна служба, її територіальні органи та територіальні підрозділи, Міністерство внутрішніх справ, органи Національної поліції, регіональні органи Служби безпеки України, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

6.7. Відповідно до абзацу 2 пункту 22 Порядку № 1983 у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці 2 пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону №2491-III, що надсилається до органу Державної міграційної служби, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

6.8. Окрім цього, відповідно до пункту 23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення орган Державної міграційної служби зобов`язаний запросити для надання пояснень іммігранта, стосовно обставин, які містяться в поданні щодо скасування дозволу на імміграцію.

Зазначене положення відповідає пункту 9 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень приймати рішення з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

6.9. Підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 321 передбачено, що посвідка на постійне місце проживання скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

6.10. Як встановлено судом вище підставою для винесення оскаржуваного рішення слугувало обґрунтоване звернення Управлінням превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області до Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області № 700/123/20/01-2019 від 24.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію (про скасування посвідки на постійне проживання в Україні) громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Зокрема, у вказаному зверненні констатовано, що дії позивача становлять загрозу громадському порядку в Україні, а тому, посилаючись на норми частини 1 статті 12 Закону № 2491-III Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області вважає за доцільне прийняти рішення щодо скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 (а.с. 21).

6.11. Правовою підставою для скасування рішення зазначено пункт 1 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III, а саме те, що дозвіл на імміграцію надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Тобто, на думку Управлінням превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, при оформленні дозволу на імміграцію позивач подав підроблені документи.

6.12. Така позиція обґрунтована вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі № 727/9032/16-к, яким ОСОБА_1 визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. 00 коп. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було відкрито по факту використання в паспортному документі серія/номер НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_1 МВС Азербайджану 19.08.2010 року, підробленого дата-штампу.

Згідно змісту наведеного вироку: " ОСОБА_1 в період з 11.08.2012 року по 22.10.2016 року використовував завідомо підроблений документ, а саме паспорт громадянина Азербайджану за серійним номером Р4100614 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_4 на сторінці 29 якого містяться відбитки штампу "Зернове 049" від 10.08.2012 року та "Зернове 054" від 09.08.2012 року, які згідно висновку експерта № 1937-К від 31.10.2016 року нанесені не кліше штампу "Зернове 049" та "Зернове 054", а іншим кліше".

З цього приводу суд вважає необхідне зазначити наступне.

6.13. Згідно частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

6.14. Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

6.15. З врахуванням зазначеного, слід прийти до висновку, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі № 727/9032/16-к встановлено факт використання позивачем паспорту громадянина Азербайджану за серійним номером Р4100614 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_4 на сторінці 29 якого містяться відбитки штампу "Зернове 049" від 10.08.2012 року та "Зернове 054" від 09.08.2012 року, які є підробленими.

6.16. При цьому суд вважає за необхідним пояснити саму природу підроблених відбитків штампу "Зернове 049" від 10.08.2012 року та "Зернове 054" від 09.08.2012 року.

Так, зазначені відмітки підтверджують факт перетину державного кордону України, а оскільки позивач у справі є іноземцем то відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року, №150, мав право перебувати на території України не більше як 90 днів.

Відбитками штампу "Зернове 049" від 10.08.2012 року та "Зернове 054" від 09.08.2012 року підтверджувався його виїзд за межі території України, який він здійснював не рідше одного разу на 90 днів (слідує з аналізу копії паспорту, а.с.45), тим самим породжуючи собі нове право на перебування в Україні до 90 днів.

У паспорті громадянина Азербайджану за серійним номером Р4100614 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_4 , наявні і інші штампи (в тому числі проставлені після серпня 2012 року), які підтверджують перетин позивачем кордону України, однак претензій щодо їх законності у відповідача немає.

Отже, підсумовуючи зазначене, слід прийти до висновку, що у серпні 2012 року, позивач не виїжджав за межі території України, а з метою уникнення відповідальності за порушення міграційного законодавства, в частині строків перебування іноземців, використав підроблені штампи, які посвідчують факт перетину ним кордону.

6.17. Дослідженням матеріалів справи, а також відповідно до пояснень представника відповідача, інших злочинів або адміністративних правопорушень позивач на території України не вчиняв, доказів порушення ним громадського порядку в розумінні чинного кримінального законодавства або загрози національній безпеці, суду не надано.

6.18. Дійсно, пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону №2491-III передбачена можливість позбавлення дозволу на імміграцію якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

6.19. При цьому, згідно статті 9 Закону № 491-III для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону).

6.20. Порядок № 1983 визначає аналогічні положення, зокрема згідно пункту 11 якого для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

6.21. Позивач отримав дозвіл на імміграцію як особа, що перебуває у шлюбі понад два роки з громадянкою України (пункт 1 частини 3 статті 4 Закону №2491-ІІІ), при цьому такий дозвіл був отриманий 23.05.2016 року, тобто через 4 роки після вчинення ним злочину.

До викладеного, суд вважає за необхідним зазначити, що наявність судимості у позивача за вчинення злочину невеликої тяжкості за який призначено покарання у вигляді штрафу не є підставою вважати, що його дії становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та таке скасування є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, оскільки судимість здобута на підставі кримінального законодавства України може бути підставою для скасування дозволу лише у разі засудження іммігранта в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року.

6.22. Подані ОСОБА_8 документи для отримання дозволу на імміграцію відповідали дійсності, зокрема паспорт громадянина Азербайджану за серійним номером Р4100614 від 19.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_4 виданий уповноваженим на те органом та документував особу позивача, а тому його не можна вважати підробленим документом в розумінні Закону №2491-ІІІ, свідоцтво про шлюб посвідчувало справжній, а не фіктивний шлюб, інші подані документи також відповідали критерію достовірності.

При цьому суд зазначає, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2016 року у справі №727/9032/16-к встановлено факт підробки тільки певних відомостей в паспорті громадянина Азербайджану, однак даним вироком не встановлено факту використання позивачем підробленого паспорту як документа в цілому, що також не спростовувалось у судовому засіданні представником відповідача.

Згідно положень зазначеної вище статті 9 Закону № 2491-III та Порядку №1983, метою подання копії паспорту для отримання дозволу на імміграцію, є посвідчення особи заявника і така мета позивачем була реалізована.

6.23. Окрім цього, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано те, що позивач є батьком малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою у нього існує тісний психологічний зв`язок.

6.24. Зокрема, згідно пункту 1 статті 8 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання, а відповідно до пункту 1 статті 9 цієї ж Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Скасування дозволу позивачу на імміграцію як наслідком слугуватиме розлученню його з донькою ОСОБА_6 .

6.25. Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 21.06.1988 року, у справі "Боррехаб проти Нідерландів", яке в силу положень 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, висвітлив правову позицію щодо захисту права на "сімейне життя" у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зв`язків між батьком та його неповнолітньою донькою. У наведеній справі, Суд прийшов до висновку, що в такому випадку має місце порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року №ETS N005 (право на повагу до приватного і сімейного життя)

6.26. Аналізуючи матеріали справи, судом встановлено, що позивач приймає активну участь у вихованні та утриманні його малолітньої доньки. Про вказане свідчить заява колишньої дружини позивача ОСОБА_5 та витяги з карткового рахунку позивача стосовного розрахункових операції (а.с. 77-86).

6.27. На переконання суду, оскаржуване рішення відповідача не відповідає також критерію необхідності у демократичному суспільстві, адже скасування дозволу на імміграцію зумовлює повну зміну способу життя позивача та його сім`ї, зокрема і малолітньої доньки.

6.28. Суд також звертає увагу на те, що на момент подання відповідних документів для отримання дозволу на імміграцію відомостей про судимість позивача не виявлено, а з 08.08.2019 року він офіційно працевлаштований. При цьому, негативні характеристики з місця роботи щодо нього не надавалися (а.с. 18, 68, 87).

6.29. Відповідач, мав можливість, застосовуючи обов`язкові до нього положення пункту 23 Порядку №1983 ДМС, при прийнятті оскаржуваного рішення запросити для надання пояснень позивача, стосовно обставин, які містяться в поданні щодо скасування дозволу на імміграцію та відповідно прийняти розумне рішення, із врахуванням інтересів усіх осіб.

Однак свій обов`язок в цій частині він не виконав, чим порушив положення пункту 23 Порядку №1983 та пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України, та прийняв по суті не правильне та не справедливе рішення, яке засноване виключно на адміністративному формалізмі.

6.30. Тож спірне рішення прийняте відповідачем непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 820/2262/17.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

7.1. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

7.2. Водночас, частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

7.3. Відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

7.4. Зважаючи на викладене, суд вважає, що прийняте Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області рішення від 30.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

VIII. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

8.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 3 при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

8.2. Окрім цього, відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому суд вважає, за необхідним навести правову позицію Верховного Суду, яка викладена у його додаткові постанові від 05.09.2019 року, у справі №826/841-17, згідно якої метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

8.3. З матеріалів справи, а також відповідно до пояснень позивача, встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №2871 від 24.07.2019 року (а.с. 3).

Також, позивач здійснив витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується додатковою угодою №2 до договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 21 лютого 2019 року, актом виконаних робіт № 2 до договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 21 лютого 2019 року та квитанцією №8 від 30.08.2019 року (а.с. 62-64).

Обсяг зазначених витрат на правову допомогу є розумним, не перевищує розмір ринкових цін на правову допомогу та документально підтверджений.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача зазначені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області б/н від 30.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №2871 від 24.07.2019 року судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисячі) грн. 00 коп. сплачені згідно квитанції №8 від 30.08.2019 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.09.2019 року.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач - Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (58000, м. Чернівці, вул. Шептицького, 25, ).

Суддя О.В. Анісімов