Справа № 260/1487/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7960/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя у І інстанції Калинич Я.М.,

час ухвалення рішення 09 год 14 хв,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 08 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС) від 19 грудня 2018 року:

- № , яким за порушення підпункту 18 пункту 3 розділу І та пунктів 5, 11 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі - Положення № 148) до нього застосовано штрафні санкції у розмірі 38 000,00 грн;

- № , яким за порушення підпунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР) застосовано штрафні санкції у розмірі 1,00 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 260/1487/18 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з недоведеністю відповідачем самого факту реалізації продавцем ФОП 14 листопада 2018 року телевізора LG моделі 32LК61 контролюючий орган неправомірно застосував до нього фінансові санкції оспорюваними ППР № від 19 грудня 2018 року та № від 19 грудня 2018 року.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ФОП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у ході судового розгляду було допитано у якості свідків осіб, що проводили перевірку, які підтвердили проведення ними 14 листопада 2018 року контрольно-розрахункової операції, під час якої придбали телевізор LG моделі 32LK61 за ціною 8500,00 грн у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у м. Хусті. Продавець ФОП ОСОБА_2 розрахунковий документ не видала, а при спробі повернення товару погодилась, що товар був придбаний саме у цьому магазині.

Окрім того, до акту перевірки додано зроблені під час здійснення контрольно - розрахункової операції фотокопії по реалізації вказаного товару, на яких наявний реалізований телевізор та магазин позивача, заставлений пральними машинами, холодильниками.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС позивач просить суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін, відхиливши вимоги апелянта. При цьому наполягає на тому, що судом першої інстанції правильно враховано постанову Хустського районного суду по справі № 309/3720/18 від 11 січня 2019 року, якою було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Наполягає на тому, що свідчення посадових осіб відповідача є сумнівними, оскільки вони є заінтересованими особами і такі показання не підкріплені належними та допустимими доказами. Суд правомірно не прийняв в якості допустимих та достовірних доказів фотоматеріали, оскільки про застосування фотофіксації не було зазначено у акті перевірки і встановити хто, коли та яким приладом її здійснював з наданих фотографій неможливо.

Одночасно звертає увагу на неврахування судом першої інстанції порушень відповідачем вимог пункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України (далі - ПК) та статей 2, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду/контролю у сфері господарської діяльності» через відсутності у наказі на проведення перевірки найменування суб`єкта господарювання щодо якого буде здійснюватись дана перевірка, відсутності будь-яких підстав для призначення фактичної перевірки, а також протиправним діям контролерів щодо примушування позивача до їх допуску до перевірки погрозами виклику поліції.

Представник ГУ ДФС у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, Просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ФОП.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, працівниками ГУ ДФС у період з 20 листопада 2018 року по 29 листопада 2018 року проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого у АДРЕСА_1 , який належить ФОП. За результатами перевірки складено акт № 001586 від 29 листопада 2018 року, де зроблено висновок про порушення позивачем підпунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, підпункту 18 пункту 3 розділу І та пунктів 5, 11 розділу ІІ Положення № 148 з огляду на непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) та невидачу розрахункового документу встановленого взірця під час реалізації 14 листопада 2018 року телевізора LG моделі 32LК61 за ціною 8500,00 грн. Окрім того, встановлено факт неоприбуткування готівкових коштів в книжку обліку доходів на загальну суму 7600,00 грн.

При цьому позивач у акті перевірки зазначив, що реалізацію телевізорів не здійснює, у зв`язку із чим вважає висновки працівників контролюючого органу такими, що не відповідають дійсності.

З урахування наведених висновків, викладених у акті перевірки № 001586 від 29 листопада 2018 року, ГУ ДФС прийняті оспорювані ППР від 19 грудня 2018 року № та № .

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору зводиться до обґрунтованості висновку ГУ ДФС про непроведення працівником ФОП розрахункової операції через РРО та невидачу розрахункового документу встановленого взірця під час реалізації 14 листопада 2018 року телевізора LG моделі 32LК61 за ціною 8500,00 грн у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до визначень понять, що містяться у статті 2 Закону 265/95-ВР:

реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну;

Приписами статті 3 вказаного Закону встановлено обов`язки суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказ, серед яких:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до підпункту 14.1.202. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) продажем (реалізацією) товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно із пунктом 1 частини 1 стаття 17 Закону 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання, вчинене вперше - 1 гривня.

Підпунктом 18 пункту 3 розділу І Положення № 148 визначено, що оприбуткуванням готівки є проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/книзі обліку доходів/фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції.

Приписами пункту 5 розділу ІІ Положення № 148 передбачено, що суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Суб`єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно із пунктом 11 розділу ІІ Положення № 148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.

Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО без ведення касової книги, є забезпечення зберігання щоденних фіскальних звітних чеків (щоденних Z-звітів) в електронній формі протягом строку, визначеного пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України і занесення інформації згідно з фіскальними звітними чеками до відповідних книг обліку (КОРО - у разі її використання).

Оприбуткуванням готівки в касах суб`єктів господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням КОРО без застосування РРО, є занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО.

Оприбуткування та облік фізичними особами-підприємцями отриманих доходів здійснюється в книгах обліку доходів і витрат (або книгах обліку доходів) у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що для застосування контролюючим органом до суб`єкта господарювання фінансових санкцій оспорюваними ППР необхідним і першочерговим є встановлення факту реалізації товару, що передбачає оплатку передачу прав власності на нього від продавця до покупця.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні приписів статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі яких можна зробити неспростовний висновок про здійснення продажу продавцем ФОП працівникам ГУ ДФС телевізора LG моделі 32LК61 14 листопада 2018 року у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Одночасно суд апеляційної інстанції вважає правомірним неврахування судом першої інстанції у якості доказів наданих відповідачем фотоматеріалів з огляду на незазначення у акті перевірки про проведення фотофіксації під час її проведення, а також відповідних даних про пристрій такої.

Також, на думку апеляційного суду, у суду першої інстанції були належні підстави для сумнівів у достовірності свідчень працівників контролюючого органу з огляду на їх безпосередню зацікавленість у результатах розгляду даної справи.

Окрім того, апеляційний суд погоджується із врахуванням судом першої інстанції на підставі приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України постанови судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року у справі № 309/3720/18, якою було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг) за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Окрім того, частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ФОП.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 260/1487/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 23 вересня 2019 року.