Справа № 360/2707/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року справа №360/2707/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Міронової Г.М., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі № 360/2707/19 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області), в якому просила визнати протиправними та скасувати: вимогу від 16.11.2018 року № Ф-47-25 про сплату боргу в сумі 20768,14 грн.; вимогу від 15.05.2019 року № Ф-47-25 про сплату боргу в сумі 37120,28 грн. (а.с. 5-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року позов задоволений:

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Луганській області від 16.11.2018 року № Ф-47-25, якою визначено ОСОБА_1 суму боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 31908,92 грн.;

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Луганській області від 15.05.2019 року № Ф-47-25, якою визначено ОСОБА_1 суму боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 37120,28 грн. (а.с. 63-66).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги пропуск десятиденного строку звернення до суду з цим позовом, встановлений абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 08.08.2019 року у справі № 480/106/19).

Також зазначив, що судом не враховано, що недоїмка у позивача виникла частково до 14.04.2014 року та в подальшому за період з 2017-2019 роки (а.с. 72-74).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї і дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач у період з 19.09.2007 року по 09.07.2019 року була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, яка перебувала на обліку як платник єдиного внеску, в Сєвєродонецькому управлінні ГУ ДФС у Луганській області, ДПІ у м. Сєвєродонецьку, місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 60-61).

Згідно з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31 жовтня 2018 року за позивачем обліковується недоїмка по сплаті єдиного внеску в сумі 31908,92 грн., яка утворилася за період 01.10.2013 року по 19.10.2018 року (а.с. 49).

ГУ ДФС у Луганській області сформовано та направлено позивачу за адресою: вул. Гагаріна, 104/ 21, м . Сєвєродонецьк вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 року № Ф-47-25, в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 31.10.2018 року становить 31908,92 грн., у тому числі недоїмка - 31738,92 грн., штраф - 170,00 грн. (а.с. 53).

Згідно довідки Укрпошти про причини невручення поштового відправлення поштове відправлення за адресою: АДРЕСА_1 повернуто за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 54).

Згідно з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 30 квітня 2019 року за позивачем обліковується недоїмка по сплаті єдиного внеску в сумі 37120,28 грн., яка утворилася за період 01.10.2013 року по 19.04.2019 року (а.с. 46-49).

ГУ ДФС у Луганській області сформовано та направлено позивачу за адресою: вул. Гагаріна, 104/ 201 , м . Сєвєродонецьк вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-47-25, в якій сума боргу позивача станом на 30.04.2019 року становить 37120,28 грн., у тому числі, недоїмка - 36950,28 грн, штрафи - 170,00 грн (а.с. 52), яку отримано останнім 05.06.2019 року (а.с. 15, 85).

На адвокатський запит відповідачем надіслано корінець вимоги про сплату боргу від 16.11.2018 року № Ф-47-25 на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску 20768,14 грн. станом на 27.02.2019 року (а.с. 16).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи.

Щодо посилання апелянта на пропуск строку звернення з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Згідно абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Матеріалами справи встановлено, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-47-25 отримано позивачем 05.06.2019 року (а.с. 85), позовну заяву подано до суду 26.06.2019 року, тобто з порушенням 10-ти денного строку, встановленого абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не подано заяву про поновлення строку звернення до суду з обгрунтуванням причини пропуску строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позивач звернувся з пропущенням строку звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-47-25, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховані висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 08.08.2019 року у справі № 480/106/19, від 31.01.2019 року у справі № 802/983/18-а.

Строк звернення до суду щодо оскарження вимоги відповідача від 16.11.2018 року № Ф-47-25 позивачем не пропущений, оскільки як встановлено вище, зазначену вимогу не вручено через помилку контролюючого органу в адресі позивача - на конверті невірно зазначено номер квартири, що стало підставою для повернення за закінченням терміну зберігання (а.с. 54), в подальшому у відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 19.06.2019 року надіслав копію корінця про сплату боргу (а.с. 18).

Отже, наданню правової оцінки підлягає правомірність вимоги ГУ ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 року № Ф-47-25 в сумі 20768,14 грн. станом на 27.02.2019 року (а.с. 16).

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Особливістю цієї справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин - 2014-2019 роки, позивач перебував та перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464-VI необхідно застосовувати з урахуванням пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з абзацом 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено місто Сєвєродонецьк.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що, як на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так і на час формування спірної вимоги про сплату боргу, позивач перебував на обліку як платник єдиного внеску в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції. Відповідно, позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

З огляду на дію зазначеної норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

На час виникнення спірних відносин і на час розгляду та вирішення даної справи Президентом України указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався. Відповідно, у розумінні статті 1 Закону № 1669-VII проведення антитерористичної операції триває.

Оскільки судом встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 року № Ф-47-25 охоплює період, в якому позивач звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, суд дійшов висновку, що за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу таку вимогу за період з 14.04.2014 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 812/505/17.

Крім того, спірна вимога відповідачем прийнята з посиланням на статтю 25 Закону № 2464-VI, абзацом 2 частини першої якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Оскільки, як вже вищевказано, позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов`язків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

Твердження відповідача про відсутність у позивача сертифіката Торгово-промислової плати, що підтверджує настання для позивача обставин непереборної сили (форс-мажору), як на підставу для відмови у задоволенні вимог позивача, суд вважає необґрунтованими, оскільки пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI, який є спеціальною нормою у даних правовідносинах, надання такого сертифікату не вимагається. Достатньою підставою для звільнення особи від обов`язків платника єдиного внеску є заява, складена у довільній формі та подана у будь-який період, починаючи з 14 квітня 2014 року, та не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх необхідних умов для звільнення від обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Також, спірна вимога охоплює період, в якому позивач не звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 30.09.2013 року до 13.04.2014 року.

Згідно даних інтегрованої картки платника податків сума боргу позивача за період з 30.09.2013 року по 31.03.2014 року складає 13553,48 грн. (а.с. 49).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 року № Ф-47-25 на суму 7214,66 грн.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову на суму 7214,66 грн., суд апеляційної інстанції присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (19,43%) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, які підтверджені документально (а.с. 4), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 149,30 грн.

Керуючись ст. ст. 122,123, 242, 250, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі № 360/2707/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити частково.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-47-25 в сумі 37120,28 грн. - залишити без розгляду.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 року № Ф-47-25 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 7214,66 грн. (сім тисяч двісті чотирнадцять гривень 66 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 149,30 грн. (сто сорок дев`ять гривень 30 копійок).

Повний текст постанови складений 18 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко