Справа № 520/4825/19
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/4825/19
Головуючий в 1 інстанції: Маломуж А.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

суддів - Осіпова Ю.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області 1 роти, 2 батальйону лейтенанта поліції Божинської Юлії Ігорівни, 3-ї особи Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протоколу недійсним та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до інспектора УПП в Одеській області 1 роти, 2 батальйону лейтенанта поліції Божинської Ю.І., 3-ї особи Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання дій інспектора протиправними, визнання недійсним протоколу, скасування постанови серії БР №90229 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірних дій, протоколу та постанови.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з належності розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства та необґрунтованості даного позову.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у відношенні позивача 02.04.2018 року було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії БР №090229 за ст.124 КУпАП /а.с. 4/.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2018 року по справі №522/6360/18 (яка набрала законної сили) було визнано позивача винним у вчиненні вищенаведеного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу /а.с. 39-40/.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 27.08.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вищенаведене рішення суду 1-ї інстанції - без змін /а.с. 43-47/.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Законом що регламентує провадження в адміністративних справах є КАС України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином визнати недійсним можливо виключно рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій.

За правилами ст. 294 КУпАП постанови суду про накладання адміністративного стягнення оскаржуються виключно до апеляційного суду загальної юрисдикції.

Постанова Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є рішенням суб`єкта владних повноважень і не підлягає перегляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення має доказовий характер, не встановлює права і обов`язки для учасників спірних правовідносин, а є лише підставою для подальшого вирішення питання відповідним органом, який уповноважений його розглядати, про притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення . А тому протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень і не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскарження протоколу, як окремого акту, та дій по його складанню, в судовому порядку не передбачено, так як правильність їх складання зобов`язаний перевіряти орган, компетенція якого стосується розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якій такий протокол про адміністративне правопорушення є доказом.

ОСОБА_1 просив визнати дії інспектора протиправними виключно у зв`язку з незгодою наявності своєї вини у здійсненні ДТП.

Однак рішенням суду загальної юрисдикції, яке набрало законної сили, таку вину встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у суду немає підстав для висновку про неправомірність дій відповідача.

Також апеляційний суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського Суду з прав людини згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та згідно п.24 цього рішення полягає в тому, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачено «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Колегія суддів вважає, що в даному спорі неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, у відповідності до приписів ст. 315 КАС України, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції невірно вирішено справу в порядку адміністративного судочинства та порушено правила юрисдикції адміністративних судів, що є підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі у частині позовних вимог про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси. В іншій частині - рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 272, 286 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 2 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - скасувати та закрити в цій частині провадження у справі.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст виготовлено 23.09.2019 року.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: Ю.В. Осіпов

Т.М. Танасогло