Справа № 300/540/19
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2019 року

Київ

справа №300/540/19

адміністративне провадження №К/9901/22333/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, (постановлену судом у складі: головуючого судді Матуляк Я.П.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Гінди О.М., Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.) по справі № 300/540/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання нечинним рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, в якому просила:

- визнати нечинним пункт 51 Списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Додатку № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29 серпня 2007 року в частині величини передачі в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 в розмірі 0,0647 га та замінити в графі 4 "Площа земельної ділянки, (га)" пункту 51 Списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Додатку № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29 серпня 2007 року цифри "0,0647" на цифри "0,0600".

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, позовну заяву повернуто позивачу.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що причини пропуску строку звернення з цим позовом до суду, зазначені позивачем в заяві від 25.03.2019, слід визнати неповажними. Інших підстав для поновлення строку позивачем не вказано та судом не встановлено. Судами зазначено, що з часу прийняття оскаржуваного Додатку № 1 до рішення від 29.08.2007 року до дати звернення позивача з позовом пройшло близько дванадцяти років, за цей час у ОСОБА_1 була реальна можливість звернутися до суду із позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Позивач, не погодившись з ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, 03.08.2019 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення, а справу передати для продовження розгляду.

У скарзі посилається на те, що рішення суду першої та апеляційної інстанції, постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права, без дослідження доказів, якими обґрунтовані причини пропуску строку на звернення до суду. Судами безпідставно не враховано, що в рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2015, ухваленому за результатами розгляду цивільної справи № 344/17217/14-ц за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007, не надавалась оцінка з приводу Додатку №1 до цього Рішення, пункт 51 якого є предметом оскарження по цій справі.

В доводах касаційної скарги позивач також посилається на те, що впродовж тривалого часу вона намагалась вирішити спір з сусідом ОСОБА_3 шляхом звернення до суду з цивільним позовом та звернення до правоохоронних органів.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою від 08 серпня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою від 16 вересня 2019 року Верховний Суд призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 передано у приватну власність суміжну земельну ділянку площею 0.0647 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1

ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 0.0334 га, зазначена земельна межує із земельною ділянкою позивачки.

12 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати нечинним пункт 51 Списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Додатку № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 року в частині величини передачі в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 в розмірі 0,0647 га та замінити в графі 4 "Площа земельної ділянки, (га)" пункту 51 Списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Додатку № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 року цифри "0,0647" на цифри "0,0600".

Позивач стверджує, що за попереднього власника суміжної ділянки (тобто ОСОБА_4 ) вона мала доступ до стіни своєї квартири, а ОСОБА_3 вчиняє дії, які обмежують доступ ОСОБА_1 до вікна та зовнішньої стіни будинку. Наведене, на переконання позивача, пов`язане з тим, що Рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та передано у власність земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно додатку 1. Пунктом 51 Додатку 1 до Рішення визначено, що ОСОБА_2 передається земельна ділянка площею 0,0647 га. Проте, передачі підлягала земельна ділянка площею 0,0600 га.

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 , Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську про визнання незаконним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , визнання недійсним договору дарування частини земельної ділянки від 10.04.2008, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 від 03.06.2008.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2015 по справі № 344/17217/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015, у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Крім того, позивач зверталась із заявою до правоохоронних органів, за наслідками розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001882 від 13.05.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України щодо посадових і службових осіб органу місцевого самоврядування м. Івано-Франківська та ТзОВ «Галичина геоінформ» 06.01.2018 прийнято постанову про закриття кримінального провадження.

Позивач також зверталася до Івано-Франківського міського суду із скаргою на бездіяльність Івано-Франківської місцевої прокуратури (справа № 3445237/17), 16.05.2018 подавала до цього ж суду позовну заяву, яка 25.02.2019 ухвалою залишена без розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Колегія суддів переглянула рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, з`ясувала повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1 та 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Вказане судове рішення мотивовано тим, що позов подано після закінчення строків, установлених законом та визнання судом неповажними підстав причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказаних ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 07.03.2019. Позивачу надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказанням інших підстав для поновлення такого строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, 26.03.2019 від позивача на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка, як і заява від 07.03.2019 мотивована тим, що отримавши 29.03.2018 постанову про закриття кримінального провадження від 06.01.2018, прийняту за наслідками розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001882 від 13.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України щодо посадових і службових осіб органу місцевого самоврядування м. Івано-Франківська та ТзОВ "Галичина геоінформ", чому передувало звернення до Івано-Франківського міського суду із скаргою на бездіяльність Івано-Франківської місцевої прокуратури (справа № 3445237/17), ОСОБА_1 16.05.2018 подала до Івано-Франківського міського суду позовну заяву, однак у зв`язку з тим, що зазначений предмет позову, у відповідності до статті 20 КАС України, не підсудний місцевим загальним судам позивачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Івано-Франківським міським судом постановлено 25.02.2019 ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду, яка отримана ОСОБА_1 04.03.2019. Позивач також зазначила, що про прийняте 29.08.2007 Івано-Франківською міською радою рішення ОСОБА_1 фактично не було відомо до 2014 року, адже рішення органу місцевого самоврядування позивача не стосувалось. Також ОСОБА_1 звернула увагу суду на те, що в рішенні Івано-Франківського міського суду (по справі № 344/17217/14-ц), виходячи з предмету позову, відсутні будь-які посилання чи згадування про додаток № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 року.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом про оскарження п. 51 Додатку 1 до Рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007, позивач як і по цивільній справі № 344/17217/14-ц при оскарженні Рішення міської ради, фактично реалізувала право на захист свого права, які вважає порушеними у зв`язку з виникненням визначенням меж сумісної земельної ділянки, що передана у власність ОСОБА_2 .

Як свідчать матеріали справи, позивачка оскаржила Рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в листопаді 2014 року, а отже ОСОБА_1 достеменно з листопада 2014 року було відомо про існування цього рішення, а його оскарження було пов`язане саме з незгодою щодо розмірів земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2 .

Колегія суддів також враховує, що позивачка особисто в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 25.03.2019 зазначила, що про оскаржуване рішення ОСОБА_1 стало відомо з 2014 року.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що позивач повинна була знати і знала про наявність оскаржуваного нею додатку 1 до рішення ще у 2014 році.

Верховний Суд зазначає, що встановлення законом процесуальних строків має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Матеріали справи, за наявності відомостей про обізнаність позивача щонайменше з 2014 року про обставини, з якими вона пов`язує підстави для звернення до суду з цим позовом, не містять доказів наявності непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Таким чином, за наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для повернення адміністративного позову у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних на те причин.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди надали оцінку поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

З приводу доводів касаційної інстанції про те, що ухвалою суду першої інстанції позивачу повернута позовна заява з додатками, однак питання щодо розгляду заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду від 26.03.2019 залишилось не розглянутим, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 КАС України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; найменування адміністративного суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

В резолютивній частині оскаржуваної ухвали судом першої інстанції зазначено про повернення позовної заяви, визначено порядок набрання ухвалою законної сили та порядок, строк для її оскарження. Не зазначивши у резолютивній частині саме про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку, суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, оскільки в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції надана оцінка поважності причин пропуску строку на звернення до суду, а також викладено висновок про відсутність підстав для поновлення зазначеного процесуального строку.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при постановленні ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року по справі № 300/540/19.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 350 КАС України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року по справі № 300/540/19- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя- доповідач: Л.В. Тацій

Судді: А.І. Рибачук

С.Г. Стеценко