Справа № 160/6442/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2019 року Справа № 160/6442/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії на пільгових умовах протиправними та зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до статей 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 10.05.2019 року.
Позов обґрунтовано протиправністю дій Пенсійного органу, які на думку позивача, полягали у безпідставній відмові у проведенні перерахунку пенсії відповідно до статей 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача з огляду на відсутність у нього необхідного пільгового стажу. Також зазначив, що перерахунок пенсії відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснюються не менш ніж через два роки після призначення та вказав, що позивач після призначення пенсії (04.03.2018 року) такого права ще не набув.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Судом встановлено та не є спірним, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача з 04.03.2018 року, отримує пенсію за віком на пільгових умовах згідно із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та продовжував працювати.
У травні 2019 року позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листами від 17.05.2019 року № 462 та від 06.06.2019 року № 4289/с-09 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії з огляду на відсутність у нього необхідного пільгового стажу, враховуючи що його періоди роботи з 21.02.2005 року по 02.01.2006 року та з 03.01.2011 року по 03.01.2011 року не враховано до пільгового стажу за відсутністю атестації посад на підприємстві, а періоди роботи з 22.12.2006 року по 01.01.2006 року та з 05.07.2007 року по 15.07.2007 року не враховано до пільгового стажу у зв`язку з знаходженням у відпустці без збереження заробітної плати.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно із ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
16.09.2008 року набрав чинності Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року № 345, статті 1 якого передбачає, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Відповідно до абзацу 4 ч.4 статті 42 Закону №1058-IV, якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Відповідно до абз. 3 п.1 статті 28 Закон №1058-IV, мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Тобто, особа яка отримує пенсію і продовжує працювати має право на перерахунок пенсії відповідно до статті 28 Закону № 1058 незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії. При цьому, право на перерахунок пенсії відповідно до наведеної норми (статті 28 Закону № 1058) мають особи, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків.
Як вже встановлено судом, відповідачем відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії з огляду на відсутність у нього необхідного пільгового стажу, враховуючи що, його періоди роботи з 21.02.2005 року по 02.01.2006 року та з 03.01.2011 року по 03.01.2011 року не враховано до пільгового стажу за відсутністю атестації посад на підприємстві, а періоди роботи з 22.12.2006 року по 01.01.2006 року та з 05.07.2007 року по 15.07.2007 року не враховано до пільгового стажу у зв`язку з знаходженням у відпустці без збереження заробітної плати.
Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд входить із того, що відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.
Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яке звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.
Суд, досліджуючи копію трудової книжки позивача відмічає, що напроти періодів його роботи з 21.02.2005 року по 02.01.2006 року, з 03.01.2011 року по 03.01.2011 року, з 22.12.2006 року по 01.01.2006 року та з 05.07.2007 року по 15.07.2007 року наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження пільгового стажу, а тому доводи відповідача щодо надання позивачем підтверджуючих довідок з відсутністю певної інформації суд знаходить необґрунтованими.
При цьому суд враховує, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
За таких обставин, оскільки чергова атестація робочих місць на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на підстав наказів від 21.02.2000 року № 108 та від 03.01.2006 року № 7, а позивач у період з 21.02.2005 року по 02.01.2006 року, з 03.01.2011 року по 03.01.2011 року працював на посаді, яка віднесена до переліку робіт, зайнятість на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 21.02.2005 року по 02.01.2006 року, з 03.01.2011 року по 03.01.2011 мають бути зараховані до пільгового стажу за результатами попередньої атестації, проведеної на підставі наказу від 21.02.2000 року № 108.
Кім того, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що час перебування в резерві, оплачуваній відпустці, відпустці без збереження заробітної плати не може бути зараховано до спеціального стажу роботи, оскільки право на відпустку являється соціальною гарантією працівника, а тому надання соціальних пільг і гарантій не може бути підставою для позбавлення права на пенсійне забезпечення.
За таких обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача до його пільгового стажу за Списком № 1 та здійснити перерахунок пенсії у відповідності до вимог статті 42 Закону України № 1058-ІV з 10.05.2019 року, тобто із датою звернення із відповідною заявою.
При цьому суд зазначає, що особа яка отримує пенсію і продовжує працювати має право на перерахунок пенсії відповідно до статті 28 Закону № 1058 незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, що спростовує доводи відповідача у цій частині.
Відтак, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, частиною 5 цієї ж статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, тоді як обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Поряд з цим, відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, надання представником позивача - адвокатом Лисовою Л.В. адвокатських послуг у суді першої інстанції при розгляді справи № 160/6442/19 підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 0712; договором про надання правової допомоги № 0712-2019 від 26.06.2019 року; актом виконаних робіт від 26.06.2019 року. Загальна вартість послуг за вказаними актами складає 2300,00 грн.
Досліджуючи надані документи, суд встановив, що договором передбачено надання правової допомоги саме позивачу. При цьому, умовами договору обумовлено вартість юридичних послуг і порядок розрахунків за надані послуги у суді першої інстанції.
Платіжне доручення та меморіальні ордери містить усі необхідні реквізити з посиланням на відповідний рахунок.
Заперечуючи щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу відповідач зазначає про відсутність детального опису робіт, виконаних адвокатом та документів, що підтверджують сплату адвокатських послуг.
Проте, такі доводи судом до уваги не приймаються з огляду на те, що позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію про сплату наданих послуг. При цьому, з акту виконаних робіт чітко прослідковується, які саме послуги надані адвокатом.
Враховуючи наведене, позивачем доведено надання йому адвокатом Лисовою Л.В. вказаних послуг у суді першої інстанції.
Однак, з огляду на те, що такі витрати у сумі 2300 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, а також враховуючи те, що їх стягнення з Пенсійного органу становить надмірний тягар до останнього, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот гривень шістдесят вісім гривень, 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна