Справа № 560/2141/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2141/19
РІШЕННЯ

іменем України

18 вересня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Бачка А.М. позивача: ОСОБА_1 представників відповідача: Лукова А.В., Мороз Т.М. представника третьої особи: Вірстюка Д.Д.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України , Державної Казначейської служби України , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України, Державної Казначейської служби України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь: 13442 грн 64 коп. компенсації втрати частини заробітної плати за період січень - травень 2008 року, внаслідок несвоєчасної виплати її частини в розмірі 6335 грн 33 коп.; 6667 грн 25 коп. шкоди у виді недоплаченого щомісячного грошового утримання за період січень - травень 2008 року та 14146 грн 95 коп. компенсації втрати його частини у зв`язку з несвоєчасною виплатою, а всього 34256 грн. 84 коп. Стягнення провести з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 12 лютого 2003 року по 16 вересня 2016 року він працював на посаді судді Апеляційного суду Хмельницької області. Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28 грудня 2007 року було внесено зміни до ч.4 ст.44 Закону України №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року "Про статус суддів", зокрема було визначено, що суддям виплачується надбавка за вислугу років у розмірах при стажі роботи понад 20 років 30 відсотків від посадового окладу, хоча попередня редакція статті передбачала виплату від загальної суми щомісячного заробітку. Рішенням Конституційного суду від 22 травня №10-рп/2008 було визнано неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі щодо внесення змін у ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів". Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду №822/666/14 від 24 березня 2014 року було зобов`язано апеляційний суд Хмельницької області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років із врахуванням щомісячної премії за період з 1 січня 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, надбавки за секретну роботу форми 2 за період з 1 лютого 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, надбавки за виконання особливо важливої роботи за період з 1 березня 2007 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, а також нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату надбавки за вислугу років. За період з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року судом було відмовлено за посиланням на те, що в цей період положення ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" діяли в редакції Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ст.152 Конституції України визначено, що матеріальна чи моральна шкода завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Однак такого закону до цього часу не прийнято. Згідно ст.1175 ЦК України шкода завдана фізичній особі в результаті прийняття органу державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного акту (закону) позивачу було заподіяно матеріальної шкоди у виді недоотриманої заробітної плати за період: січень - травень 2008 року та недоотриманого у зв`язку з цим щомісячного грошового утримання за цей період, які знецінилися внаслідок інфляції. Виплата компенсації передбачена ст.34 Закону України "Про оплату праці", Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ, а порядок її нарахування - Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМ України від 21 лютого 2001 року №159.

Крім цього, на підставі ст.43 Закону України "Про статус суддів", п.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95, п.3-1 Постанови КМ України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання" та наказу голови апеляційного суду від 22 червня 2009 року №24/04-03 в спірний період позивач мав право на отримання щомісячного грошового утримання звільненого від сплати податку в розмірі 84% від заробітної плати. Внаслідок прийняття неконституційного акту позивачу було завдано шкоди в сумі 6667 грн 25 коп. у вигляді недоотриманого щомісячного грошового утримання за період з січня 2008 року по травень 2008 року, яка на даний час також знецінилась внаслідок інфляції, компенсація за це становить 14146 грн 95 коп.

Враховуючи наведене позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Хмельницького адміністративного суду від 15 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Від представника Міністерства юстиції України 02.08.2019 на адресу суду надійшов відзив, в якому останній зазначає, що з урахуванням змін, внесених Законом №107-VI, частину четверту статті 44 Закону № 2862-ХІІ викладено у новій редакції, а саме: суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 %, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25%, понад 20 років - 30%, понад 25 років - 40 % від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними зміни, внесені до статті 44 Закону № 2862- ХІІ Законом № 107-VI.

ОСОБА_1 у позовній заяві просить відшкодувати йому збитки, завдані прийняттям неконституційного акта, у вигляді недоплаченої заробітної плати за певний період у 2008 році та компенсації втрати її частини внаслідок несвоєчасної виплати, недоплаченого щомісячного грошового утримання за певний період у 2008 році та компенсації втрати його частини у зв`язку з несвоєчасною виплатою.

Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді недотриманої частини заробітної плати та щомісячного грошового утримання, які мали бути нараховані позивачу у 2008 році (січень - травень), коли він працював суддею, тобто перебував на публічній службі, а також стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата заробітної плати та щомісячного грошового утримання.

Крім того, відповідач зазначив, що у рамках даного спору, жодні дії та/чи бездіяльність Міністерства юстиції України не зумовили для позивача жодної шкоди, тобто коло учасників справи, а саме відповідачі визначені позивачем на власний розсуд, а Мін`юст з єдиним посиланням на підпункт 4 пункту 3 Положення № 228, що не є достатнім обґрунтуванням.

А тому, відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили стосовно позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні представник Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Зазначає, що механізм відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними будь-яким Законом не врегульований, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні стосовно позовних вимог заперечив, та просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши позовну заяву, відзиви на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач працював на посаді судді Апеляційного суду Хмельницької області з 12 лютого 2003 року по 16 вересня 2016 року.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Згідно Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28 грудня 2007 року, було внесено зміни до ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ, зокрема було визначено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного суду України №10-рп від 22 травня 2008 року зміни внесені до ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, було визнано неконституційними.

Позивач вважаючи, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного акту (закону) останньому було заподіяно матеріальної шкоди у виді недоотриманої заробітної плати за період: січень - травень 2008 року та недоотриманого у зв`язку з цим щомісячного грошового утримання за цей період, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно частини третьої статті 152 Конституції України передбачено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Тобто, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Як встановлено з позову, позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату цієї заробітної плати.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що недоотриманий позивачем розмір заробітної плати та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, не може вважатися збитками у розумінні статті 22 Цивільного Кодексу України.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу позивача, що правові підстави для стягнення на користь позивача збитків в сумі 13442 грн 64 коп. компенсації втрати частини заробітної плати за період січень - травень 2008 року, внаслідок несвоєчасної виплати її частини в розмірі 6335 грн 33 коп. та 6667 грн 25 коп. шкоди у виді недоплаченого щомісячного грошового утримання за період січень - травень 2008 року та 14146 грн 95 коп. компенсації втрати його частини у зв`язку з несвоєчасною виплатою, у зв`язку із недоплатою йому за період з січня по травень 2008 року надбавки за вислугу років з урахуванням премії і надбавок, відсутні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України, Державної Казначейської служби України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про стягнення шкоди в розмірі 40592,17 грн - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складене 20 вересня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Держава Україна в особі Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13,Київ 1,01001 , ідентифікаційний код - 00015622) Держава Україна в особі Державної Казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601 , ідентифікаційний код - 37567646)
Третя особа:Державна судова адміністрація України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5 , ідентифікаційний код - 26255795)

Головуючий суддя О.П. Шевчук