Справа № 520/2198/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р.Справа № 520/2198/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.05.19 року по справі № 520/2198/19

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №№20-40-57-06-175, 20-40-57-06-176, 20-40-57-06-177, 20-40-57-06-178.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №№20-40-57-06-175, 20-40-57-06-176, 20-40-57-06-177, 20-40-57-06-178, якими йому визначений земельний податок з фізичних осіб за 2016, 2017, 2018 року необґрунтовані та безпідставні, оскільки, нараховані відповідачем всупереч положенням чинного Податкового кодексу України та протиправно покладають на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати у 2019 році податку на нерухоме майно за 2016-2017 роки. Крім того, спірні податкові повідомлення-рішення містять ряд неточностей, зокрема, не вірно зазначена адреса об`єкту нерухомості, відсутнє посилання на пункт та статтю законодавчого акту, відповідно до якої оформлено спірні рішення податкового органу, що викликають сумнів у правильності та об`єктивності їх прийняття.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №20-40-57-06-175, №20-40-57-06-176.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що згідно абз. 2 п. 58.3- ст. 58 ПК України податкове повідомлення - рішення вважається врученим (надісланим) платнику податків-фізичній особі, якщо його вручено особисто такій особі чи її законному представнику або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені засобами поштового зв`язку та вручені особисто 11.01.2019 року.

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовано податкові повідомлення-рішення за 2017 рік: податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 року № 123/3/2247 - на суму 1992,53 гривень; за 2016 рік: податкове повідомлення - рішення від 07.02.2019 р. № 20-40-57-06-175 за садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на суму - 2 774,37 грн; за 2017 рік: податкове повідомлення - рішення від 07.02.2019 року № 20-40-57-06-176 за садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на суму - 3 865, 60 грн.

Крім того, на думку відповідача, прийняття податкового повідомлення-рішення із запізненням само по собі не впливає на його законність.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нараховується згідно додатку 1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові, згідно рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України».

Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних, осіб, встановлюється у розмірах згідно вищевказаної сесії цього Положення та для визначення ставки податку застосовується зональний поділ м. Харкова.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказував, що відповідач здійснював розрахунок податку на нерухоме майно та оформлення спірного ППР №20-40-57-06-178, від 07.02.2019р. за 2018 рік. - на підставі Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №1284/18 від 28.11.2018 року, «Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові».

Відповідно до п. 1.5 Додатку 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 №542/17, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: будівлі готельні -1 відсоток; будівлі офісні -1 відсоток; будівлі торговельні -1 відсоток; гаражі - 0,1 відсотка; будівлі промислові, склади - 0,25 відсотка; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; інші будівлі - 0,1 відсотка.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно розділу І «Вступ», наказу Держстандарту, від 17.08.2000, №507 «Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000», одиницею класифікації в класифікаторі в основному є окрема будівля чи інженерна споруда (будинок, дорога, трубопровід тощо).

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення повинне бути визначене таким чином: обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання.

ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Таке поавозастосування відповідає висновку Верховного Суду України. викладеному ним у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Спірне ППР №20-40-57-06-178, від 07,02.2019р., розрахунок податку на нерухоме майно (лист ГУ ДФС у Харківській області №3668/ФОП/20-40-57-06-22 від 11.02.2019р.) не містять відомостей та вказань щодо класифікації об`єкту нерухомого майно стосовно якого розраховано податок на нерухоме майно за 2018 рік з оформленням спірного ППР.

Так, на думку позивача, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення в частині залишення ППР №20-40-57-06-178, від 07.02.2019р. не з`ясував до якого типу (класифікація) належить нежитлове нерухоме майно стосовно якого відповідачем оформлено спірне ППР та визначено ОСОБА_1 грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2018 рік.

Відповідач не обґрунтував та не вказав застосування якої ставки податку покладено ним у розрахунок ППР №20-40-57-06-178, від 07.02.2019р. що залишено поза увагою суду при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до розрахунок податку на нерухоме майно (лист ГУ ДФС у Харківській області №3668/ФОП/20-40-57-06-22 від 11.02.2019р.) розрахунок податку на нерухоме майно з оформленням спірного ППР №20-40-57-06-178, від 07.02.2019р., здійснено відповідачем на підставі Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №1284/18 від 28.11.2018 року «Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові».

Позивач вважає, що відповідач не мав правових підстав застосовувати Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №1284/18 від 28.11.2018 року «Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», при обчисленні податку на нерухоме майно за 2018 рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 є власником нежитлової нерухомості - нежитлових приміщень 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ."Б-4" загальною площею 186,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 та садового будинку загальною площею 240,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 22.03.2019 року.(а.с.45-47).

В ході судового розгляду судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №123/31/2247 від 19.12.2018 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості (нежитлові приміщення 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ."Б-4" АДРЕСА_2) за 2017 рік у сумі 1992,53 грн. (а.с.20);

- №20-40-57-06-175 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (АДРЕСА_1) за 2016 рік в сумі 2774,37 грн. (а.с.21);

- №20-40-57-06-176 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (АДРЕСА_1) за 2017 рік в сумі 3865,60 грн. (а.с.22);

- №20-40-57-06-177 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (АДРЕСА_1) за 2018 рік в сумі 4497,38 грн. (а.с.23);

- №20-40-57-06-178 від 07.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості (нежитлові приміщення 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ."Б-4" АДРЕСА_2) за 2018 рік у сумі 6954,56 грн. (а.с.24).

Не погоджуючись з податковими повідомлення-рішеннями за 2016-2018 роки, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №20-40-57-06-175, №20-40-57-06-176 підлягають скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Натомість, податковим органом правомірно нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, що підтверджується наявними у справі доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України.

Так, за правилами статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Щодо доводів апеляційної скарги Головного управління ДФС у Харківській області стосовно того, що податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №20-40-57-06-175, №20-40-57-06-176 є обгрунтованими, оскільки прийняття податкового повідомлення-рішення із запізненням само по собі не впливає на його законність, колегія суддів зазначає наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 71-VIII, яким було внесено зміни до ПК України та введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

При цьому, відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Підпунктом 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, пунктом 8.1 статті 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Пунктом 10.1 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно п.п.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано на податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Дія цієї норми з вищевикладеним змістом прийнята згідно Закону України від 07.12.2017 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році", набула чинності з 01.01.2018 року.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що закон поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. За таких обставин, у правовідносинах, щодо визначення податкового зобов`язання за 2016 та 2017 роки, контролюючий орган повинен був дотримуватись приписів пп. 266.7.2. п.266.7 ст. 266 ПК України, згідно якого встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має бути винесено до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), оскільки приписи п.п.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України набули чинності з 01.01.2018, а отже і сфера дії цієї норми починається з дня набрання нею чинності.

До того ж, контролюючим органом, у відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України, в апеляційній скарзі не надано доказів поважності причин виконання приписів ст. 266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПК України лише у 2018році.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду перешої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №20-40-57-06-175, №20-40-57-06-176 є необгрунтованими. Доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у Харківській області з цих підстав висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , стосовно нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Як слідує з пп.266.6.1. п.266.6.1 ст.266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

За змістом же пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

А за правилами підпункту 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2. п.266.5 ст.266 ПКУ).

З матеріалів справи вбачається, що у податковий (звітний) період - 2018 рік, позивач була власником об`єктів житлової нерухомості, отже остання є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

07.02.2019 року контролюючим органом, тобто до 1 липня 2019 року, як того вимагає податкове законодавство, прийняті оскаржувані повідомлення - рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, розрахунок суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснено відповідно до ставок податку у розмірі 1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 1 січня 2018 року за 1 кв.м у сумі 37,23 грн, згідно рішення Харківської міської ради №1284/18 від 27.11.2018 року.

Отже, розмір податку за податковим повідомленням-рішенням №20-40-57-06-177 від 07.02.2019 року за садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розраховано за формулою: загальна площа об`єкта (240,8 кв.м.) - пільга (120 кв.м.) * ставка податку (37,23 грн.) = 4497,38 грн.

Розмір податку за податковим повідомленням-рішенням №20-40-57-06-178 від 07.02.2019 року за нежитлові приміщення 4-го поверху №1, 2, 4-16 у літ. "Б-4" за адресою: АДРЕСА_2 , розраховано за формулою: загальна площа об`єкта (186,8 кв.м.) * ставка податку (37,23 грн.) = 6954,56 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахування податковим органом при розрахунку податку класифікації належного їй об"єкту нерухомості виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.266.7.3. п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта ОСОБА_1 щодо неможливості застосування при розрахунку розміру податку за 2018 рік на підставі Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №1284/18 від 28.11.2018 року, оскільки зазначеним рішенням лише внесено зміни до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», а не встановлено місцеві податки та збори.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно правові акти та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено в апеляційній скарзі доказів неправомірного нарахування податковим органом ОСОБА_1 податоку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, отже податкові повідомлення - рішення №20-40-57-06-177 від 07.02.2019 року, №20-40-57-06-178 від 07.02.2019 року є обгрунтованими та прийнятими відповідно до встановленого податковим законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №123/31/2247 та від 07.02.2019 року №20-40-57-06-175, №20-40-57-06-176 підлягають скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Натомість, податковим органом правомірно нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, що підтверджується наявними у справі доказами.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року по справі № 520/2198/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача чи апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційної скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року по справі № 520/2198/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 23.09.2019 року