Справа № 820/9977/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2019 року

Київ

справа №820/9977/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4021/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2013 (Суддя Зоркін Ю.В.)

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 (судді Жигилій Т.С., Дюкарєва С.В., Перцова Т.С.)

у справі № 820/9977/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича комерційна фірма «Технікабуд»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича комерційна фірма «Технікабуд» (далі - позивач, ТОВ «БВК «Технікабуд») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - відповідач, ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.09.2013 № , яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 447 035 грн - за основним платежем та 111 759 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та № , яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 459 643 грн - за основним платежем та 107 704 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2013 адміністративний позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 27.09.2013 року в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем 398 871,00 грн за штрафними санкціями - 99 718,00 грн; скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 27.09.2013 року в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем - 421 321,00 грн. за штрафними санкціями 98 123,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2013 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задоволено: скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 27.09.2013 року № в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем - 48164 грн. за штрафними санкціями - 12041 грн. та № в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем - 38322 грн. за штрафними санкціями 9581 грн. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач не мав права формувати податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Генбудінвест», ТОВ «Спецтрубомонтаж», ТОВ «Тібус», ТОВ «Мертенс», ТОВ «Декос Альянс», оскільки за висновками актів перевірки вказаних контрагентів встановлено відсутність факту здійснення господарських операцій так як у контрагентів позивача відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості здійснення господарських операцій. На запит податкового органу позивачем було надано відповідь без надання інформації щодо взаємовідносин з вказаними контрагентами, без надання засвідчених копій первинних всіх документів, на підставі яких було відображено операції, без обґрунтування необхідності товарів, робіт, послуг, використання їх у господарській діяльності та відображення в податковому та бухгалтерському обліку.

Інших обґрунтувань порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права касаційна скарга не містить.

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 12.08.2013 по 02.09.2013 (термін проведення перевірки продовжувався з 27.08.2013 по 02.09.2013 на підставі наказу від 22.08.2013 № 341), на підставі направлень від 12.08.2013 № 258, 247, 259, від 27.08.2013 № 331, наказу від 31.07.2013 № 191, згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пунктами 77.1, 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, відповідно до плану графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання посадовими особами відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Будівельно-виробнича фірма «Технікабуд» з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 20.08.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 09.09.2013 № 460/20-31-22-01-07/37191980.

За висновками акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 459 643 грн., у т.ч. за 2-3 квартали 2011 року на 28 829 грн, за 2012 р. на 430 814 грн.; пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 447 035 грн., у т.ч. за липень 2011 року на 7106 грн, за серпень 2011 року на 17963 грн, за жовтень 2012 року - на 39 333 грн, за листопад 2012 року - на 200 639 грн, за грудень 2012 року - на 181 994 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 27.09.2013 прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 558 794 грн, у тому числі 447 035 грн - за основним платежем, 111 759 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 567 347 грн, в тому числі 459 643 грн. - за основним платежем та 107 704 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані висновки, як і доводи касаційної скарги, ґрунтуються на твердженні податкового органу про неправомірність формування позивачем складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Генбудінвест», ТОВ «Спецтрубомонтаж», ТОВ «Тібус», ТОВ «Мертенс», ТОВ «Декос Альянс», які, за твердженнями відповідача, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. При цьому, податковий орган посилався на податкову інформацію щодо вказаних суб`єктів господарювання.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що господарські операції позивача з ТОВ «Спецтрубомонтаж», ТОВ «Тібус», ТОВ «Мертенс», ТОВ «Декос Альянс» мали реальних характер. Що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами. Разом з тим, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з відсутності реального характеру господарських операцій між ТОВ «БВКФ «ТЕХНІКАБУД» та КП «Харківське будівельне підприємство», оскільки договорами, в яких позивач по справі виступає підрядником, не надано останньому дозволу на залучення субпідрядників, у даному випадку ТОВ «Генбудінвест».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги повністю, з чим погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, виходив з такого.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу передбачено, що Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, судами попередніх інстанцій вірно зазначено про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Згідно пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються з: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Отже, показники доходів та витрат безпосередньо впливають на об`єкт оподаткування.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, основними видами діяльності позивача за КВЕД в т.ч. є будівництво житлових і нежитлових будівель, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічним обладнанням довідка статистики АА 592016.

01.11.2012 між позивачем та ТОВ «Тібус» укладено договір № 1201М та 05.11.2012, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця будівельні матеріали, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

На підтвердження доводу про реальність господарських операцій, що були проведені в межах договорів № 1201М від 01.11.2012 та № 1202М від 05.11.2012 позивачем подані до суду виписані ТОВ «Тібус» податкові накладні. Із наявних у матеріалах справи виписок по рахунку встановлено факт виконання позивачем зобов`язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. Факт отримання ТМЦ, перевезення товару підтверджуються наявними у матеріалах справи видатковими накладними та заявками на отримання ТМЦ, подорожними листами, договором оренди транспортного засобу, актами виконаних робіт.

Подальша реалізація придбаних ТМЦ підтверджується долученим до матеріалів справи договором підряду на ремонт приміщень Мереф`янської ЦРЛ за адресою м.Мерефа. вул. Дніпропетровська, № 148, актами списання будівельних матеріалів тощо.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивачем укладено договори субпідряду з ТОВ «Спецтрубомонтаж» № 2407л-т від 08.10.2012 № 24071л-т від 08.10.2012, № 2310 л-т від 15.10.2012, № 0208л-т від 22.10.2012, № 11п-т від 01.11.2012, № 0108л-т від 01.11.2012, № 1306-т від 01.11.2012, № 35678-т від 05.11.2012, № 39355-т від 06.11.2012, № 39355-т від 06.11.2012, № 393011-т від 06.11.2012, № 39301-т від 09.11.2012, № 39357-т від 12.11.2012, № 1911л-т від 21.11.2012, « 2111л-т від 21.11.2012, № 39906-т від 11.12.2012 та з ТОВ «Мертенс» від 20.06.2011 № 2/с.

На виконання умов договорів з ТОВ «Спецтрубомонтаж» та ТОВ «Мертенс» позивачеві виписані податкові накладні та додані розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної.

Із наявних у матеріалах справи платіжних доручень, встановлено факт виконання позивачем зобов`язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти.

Так, з долучених до матеріалів справи документів встановлено, що на виконання вказаного договору позивачеві видані (підписані) акти виконаних робіт КБ-2В, довідки про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3, акти списання будівельних матеріалів.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказані договори субпідряду між ТОВ «Спецтрубомонтаж» та ТОВ «Мертенс» укладались позивачем з метою виконання власних договірних зобов`язань за договорами підряду, у яких позивач виступав генеральним підрядником.

Так, між ТОВ «БВКФ «ТЕХНІКАБУД» та Департаментом освіти Харківської міської ради укладено договір підряду від 18.05.2011 № 52/Ш щодо капітального ремонту покрівлі Харківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 52 Харківської міської ради за адресою: м. Харків, вул. Старошишківська,8, із ТОВ «Паритет-агро» укладено договір б/н від 25.04.2012 на будівництво культурно-офісного центру з кафе та об`єктами торгівлі по вул. Целеноградсьткій, 50 в м. Харкові; із Фізіко-технічним інститутом низьких температур імені Б . І. Вєркіна НАУ договір № 2111л від 21.11.2012 щодо поточного ремонту каналів тепломережі з улаштуванням цегляної кладки, бетонної основи, герметизації на території інституту за адресою м. Харків, пр. Леніна,47, від 01.08.2012 № 0108л щодо виконання поточного ремонту окремих елементів будівлі (фундамент, отмостка, стіни та підлоги) Медико-біологічного корпусу інституту за адресою м. Харків, пр. Леніна,47, від 01.08.2012 № 0208л щодо поточного ремонту м`якої крівлі котельної за адресою м. Харків, пр. Леніна,47; ПАТ «Сан ІнБев Україна» від 06.11.2012 року № та додаткових угод до нього щодо модернізації покрівлі, включаючи заміну зливових стояків, реконструкції аераціонних ліхтарів за адресою м. Харків, вул..Роганська,161, від 06.11.2012 № додаткових угод та технічних завдань до нього щодо виконання ремонтних та обробних робіт, від 06.08.2012 № , додаткових угод до нього та відповідних технічних завдань щодо чистки нафтоловушки, від 12.11.2012 № , від 11.11.2012 № щодо реконструкції побутових приміщень і покрівлі адміністративного корпусу; НУГЗ України договір підряду від 31.10.2012 № 2310л щодо поточному ремонту витяжки крівлі НУГЗ по вул. Чернишевського,94 в м. Харкові,, від 06.08.2012 № 2407-л щодо капітального ремонту крівлі Головного учбового корпусу НУГЗ по вул. Чернишевського, 94 в м. Харкові; КП «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» від 15.10.2012 № 1-134-12С щодо капітального ремонту житлового будинку за адресою м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 21-В, від 27.07.2012 № 27/07/12-02С щодо поточного ремонту будинку за адресою м. Харків, пр.50 років ВЛКСМ,59, від 15.10.2012 № 1-134-12С щодо капітального ремонту житлового будинку за адресою м. Харків, пр.. Г.Сталінграду,21-В, від 29.10.2012 № 1-126-12С щодо капітального ремонту будинку по пр.. Героїв Сталінграду,140 від 09.10.2012 № ТР4-78С щодо поточного ремонту житлового будинку за адресою м. Харків, вул. Н`ютона,127, від 25.10.201 2року № 1-129-12С щодо капітального ремонту житлового будинку за адресою вул . Н`ютона, 143.

Також, 01.07.2011 між ТОВ «Декос-Альянс» як «виконавцем» та позивачем як «замовником» укладено договір № 1/Р на отримання рекламної компанії позивача на затверджених замовником поверхнях та додатково за дорученням позивача виготовити рекламні плакати. На підтвердження виконання обов`язків за договором щодо надання послуг, надано акти приймання-передачі виконаних робіт ОУ-0000419, ОУ-0000420 у якому зазначено вид наданих послуг. На вартість наданих послуг контрагентом позивача виписано та надано позивачеві податкову накладну: № 193 від 25.08.2011, дослідивши яку суд встановив, що вона відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України.

Згідно виписок банку, долучених до матеріалів справи, судом встановлено, що позивач повністю розрахувався з ТОВ «Деко-Альянс» за надані послуги у безготівковій формі.

01 серпня 2012 року між позивачем та ТОВ «ГЕНБУДІНВЕСТ» був підписаний договір підряду № 50-Ц були надані будівельні послуги та підписаний акт виконаних робіт б/н 28 вересня 2012 року на суму 166 000 гривень 00 копійок та надана податкова накладна № 258 від 28 вересня 2012 року на суму 166 000 гривень 00 копійок, була здійснена оплата в безготівковій формі по договору та акту 08 жовтня 2012 року в сумі 120 000 гривень, станом на 31.12.2012 року виникла кредиторська заборгованість на користь ТОВ «ГЕНБУДІНВЕСТ» в сумі 46 000 грн.

10.11.2012 між позивачем та ТОВ «ГЕНБУДІНВЕСТ» укладено договір підряду №51-Г на виконання ремонтних робіт житлових будинків, 29.12.2012 були підписані акти виконаних робіт - на загальну суму 25 498,19 грн, 18022,51 гривень, 7620,43 грн, 1843,08 грн, а також виписані податкові накладні № 228 від 29.12.2012р на суму 25 498,19 грн, № 229 від 29.12.2012 на суму 7 620,43 грн, №230 від 29.12.2012 на суму 1843,08 грн, № 231 від 29.12.2012 18022,51 грн, що були зареєстровані у реєстрі отриманих податкових накладних та включені у звітність «Податкова декларація з «податку на додану вартість» за грудень 2012 року.

Роботи виконувались для замовника ТОВ «БВКФ ТЕХНІКАБУД» - КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ХАРКІВСЬКЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО» згідно договорів підряду № 27/07/12-08С від 27.07.2012 на загальну суму 7620,43 грн був підписаний акт на виконані роботи від 29.12.2012 року на суму 7620,43 грн та податкова накладна №185 від 29.12.2012, а також акт виконаних робіт на послуги ген. підряду № 27/07/12-08С в сумі 304,82 грн від 29.12.2012 та отримана податкова накладна № 69 від КП «ХРБП» від 29.12.2012 на суму 304,82 грн; договір підряду N 15/11/12-13С від 15.11.2012 та підписаний акт виконаних робіт на суму 1843,08 грн. надана податкова накладна №186 від 29.12.2012 на загальну суму 1843,08грн, на послуги генерального підряду був надано акт №15/11/12-13С від 29.12.12р на суму 73,7 грн. та отримана податкова накладна №62 від 29.12.2012 на суму 73,72 грн. договору підряду № 15/11/12-02С від 15.11.2012 був підписаний акт на виконання робіт 25 498,19грн від 29.12.2012 та надана податкова накладна №184 від 29.12.2012 на сум 25 498,19 гривень, підписано акт на послуги генерального підряду № 15/11/12-02С від 29.12.2012 на суму 1019,93 гривень та отримана податкова накладна № 68 від 29.12.2012 н суму 1019,93 гривень; договору підряду № 15/11/12-01С від 15.11.12 року був підписаний акт на виконання робіт від 29.12.2012 на суму 18022,51грн та виписана податкова накладна № 187 від 29.12.2012 на суму 180.22,51грн, був надано акт на послуги генерального підряду №15/11/12-01С від 29.12.2012 року на суму 720,90 грн та отримана податкова накладна № 70 від 29.12.2012 на суму 720,90 грн.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що позивачем цілком правомірно сформовано витрати та податковий кредит по відносинам із вказаними контрагентами.

Крім того, судами встановлено, що між позивачем та КП «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» укладено договір підряду від 15.11.2012 року № 15/11/12-13С щодо поточного ремонту житлового будинку за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці,13-г , від 27.07.2012 року № 27/07/12-08 С щодо поточного ремонту житлового будинку за адресою м. Харків, Салтівське шосе,147, від 15.11.2012 року № 15/11/12-01с щодо поточного ремонту житлового будинку за адресою м. Харків, вул. Академіка Павлова,130 - п.5.2 яких визначено, що роботи позивачем виконуються своїми силами і засобами у відповідності до договірної ціни в обсязі та у строки визначені договором. Таким чином, відповідач та суд першої інстанції дійшли до висновку про те, що права залучати субпідрядників для виконання робіт за вказаними договорами не передбачено, та вказують на неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за вказаними правочинами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договори підряду з КП «Харківське ремонтно-будівельне підприємство», з ТОВ «ГЕНБУДІНВЕСТ» не містять обмежень щодо залучення позивачем субпідрядників до виконання робіт, що є предметом договорів.

Умови договору підряду, яким визначено, що позивачем «роботи виконуються власними силами і засобами» не є забороною на залучення субпідрядників до виконання робіт та не суперечать положенням статті 838 Цивільного кодексу України за якими підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Податкова інформації отримана податковим органом за результатами перевірок контрагентів позивача не може бути безумовним доказом нереальності господарських операцій позивача з вказаними контрагентами. Така інформація повинна бути перевірена податковим органом на підставі документів бухгалтерського та податкового обліку під час проведення перевірки, що випливає з самої суті планових документальних перевірок.

Відтак колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення відповідних сум до складу валових витрат по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 у справі № 820/9977/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко