Справа № 0870/7070/12
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2019 року

Київ

справа №0870/7070/12

адміністративне провадження №К/9901/8998/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький комбінат будматеріалів» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 (головуючий суддя - Сафронова С.В., судді: Поплавський В.Ю., Чепурнов Д.В.) у справі № 0870/7070/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький комбінат будматеріалів» до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, за участю Прокуратури Запорізької області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький комбінат будматеріалів» (далі - ПАТ «Запорізький комбінат будматеріалів») звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (далі - ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя) від 06.03.2008 №/2/10155.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012 рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд з тих підстав, що судами не було надано належної правової оцінки позиції податкового органу щодо недійсності податкових накладних, виписаних на адресу позивача ТОВ «Веста», у зв`язку із відсутністю в них опису (номенклатури) товару, а також інформації щодо походження і належності природного газу. Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою доводи відповідача про те, що вантажні митні декларації за період з 01.04.2005 по 31.12.2006 оформлені з порушенням вимог Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби від 09.07.1997 №307.

За наслідками останнього перегляду, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.10.2012 адміністративний позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанцій, ПАТ «Запорізький комбінат будматеріалів» оскаржило його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18.10.2012.

В обґрунтування своїх вимог ПАТ «Запорізький комбінат будматеріалів» посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, п.п. 7.2.2, 7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та зазначає, що податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Тобто, якщо природний газ, що був поставлений ТОВ «Веста» мав імпортне походження, у даному випадку постачальник склав би та надав окрему податкову накладну з відміткою без ПДВ, оскільки імпортний газ оподатковувався за нульовою ставкою оподаткування ПДВ, придбаний газ був українського видобутку. Також зазначає, що жодним нормативно-правовим актом, що діяли в період перевірки позивача не визначено, що відсутність у ВМД у графі 31 «Вантажні місця» країни походження товару, його виробника та сорту товару є підставою для донарахування податкових зобов`язань з ПДВ та позбавляє можливості застосуванні нульової ставки ПДВ. Право застосування пільгової ставки дає саме експорт товару, тобто перетин товаром митної території України, що і мало місце за спірними операціями.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ВАТ «Запорізький комбінат будматеріалів» вимог податкового, іншого законодавства з 01.04.2005 по 31.03.2007 та валютного законодавства за період з 01.04.2005 по 31.03.2007 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За наслідками зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 19.09.2007 № 123-00290771, згідно із висновками якого відповідачем було встановлено порушення позивачем вимог, крім іншого, п.п. 7.2.1 п. 7.2, п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4. ст. 7, п.п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 7, п.п. 12.2, п.п. 12.6 п. 12 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 №166, з урахуванням вимог пп. «г» п. 2, п. 3 ст. 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», в результаті чого занижено чисту суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 1181351 грн.

На підставі названого акту перевірки, та за результатами адміністративного оскарження, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.03.2008 №002352302/2/10155 про донарахування податку на додану вартість в сумі 1181351,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 590675,50 грн.

В обґрунтування висновків акту перевірки відповідач посилається на неправомірне завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 14177 грн. по операціях з придбання у ТОВ «Веста» в грудні 2005 року - січні 2006 року природного газу, з тих підстав, що у податкових накладних: від 02.12.2005 №4897 на загальну суму 9272,41 грн. в т.ч. ПДВ 1545,40 грн., від 21.12.2005 №5202 на загальну суму 5786 грн. в т.ч. ПДВ 964,33 грн. включених до реєстру отриманих податкових накладних за грудень 2005 року та відповідно до декларації з податку на додану вартість за грудень 2005 року, від 26.12.2005 №5431 на загальну суму 40000 грн. в т.ч. ПДВ 6666,67 грн., від 28.12.2005 №5548 на загальну суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., включених до реєстру отриманих податкових накладних за січень 2006 року та відповідно до декларації з податку на додану вартість за січень 2006 року, належним чином не вказано опис (номенклатуру) товару, що поставляється, не вказано походження і належність природного газу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині протиправності нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 14176,40 грн. згідно спірного податкового повідомлення-рішення суд першої інстанції виходив з того, що факт поставки позивачу в грудні 2005 року та січні 2006 року з боку ТОВ «Веста» природного газу українського видобутку (СП «Полтавська газонафтова компанія») в розмірі по 300,000 куб. м. підтверджено долученим до матеріалів справи: листом ТОВ «Веста» від 03.09.2012 №235, який був надісланий на запит позивача; складеною ДПІ у Ленінському районі м. Харкова довідкою про результати виїзної позапланової перевірки ТОВ «Веста» з питань правових відносин з позивачем за період з січні 2005 року по березень 2006 року від 23.01.2007 №146/23-304; підписаними між позивачем, ТОВ «Веста» та ВАТ «Запоріжгаз» актами, що спростовує доводи відповідача про недоведеність факту постачання позивачу природного газу з обов`язковим оподаткування цих операцій за нульовою ставкою податку на додану вартість, дійшов висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Веста» повинні оподатковуватися податком на додану вартість за загальними правилами.

Щодо необхідності відображення у податковій накладній опису (номенклатури) товару, що поставляється, з зазначенням походження і належності природного газу, суд першої інстанції, посилаючись на приписи п. «е» пп.7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та на попередньо викладені ним висновки про необхідність оподаткування операцій позивача із ТОВ «Веста» за загальними правилами, а також на відсутність законодавчо визначеного обов`язку позивача відображати у податковій накладній відомостей щодо походження і належності природного газу визнав, що наявні в матеріалах справи копії податкових накладних, виписаних ТОВ «Веста» позивачу по операціях з постачання природного газу в грудні 2005 року - січні 2006 року, оформлені із дотриманням вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що свідчить про відсутність з боку позивача порушень вимог податкового законодавства по операціях з ТОВ «Веста» в грудні 2005 року - січні 2006 року.

Як визначено у пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Пунктом «е» пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками (крім іншого) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об`єм), при цьому в п. з цього підпункту зазначено, що також в податковій накладній зазначається ставка податку та відповідна сума податку у цифровому значенні.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, податкові накладні від 02.12.2005 № 4897 на загальну суму 9272,41 грн. в т.ч. ПДВ 1545,40 грн., від 21.12.2005 № 5202 на загальну суму 5786 грн. в т.ч. ПДВ 964,33 грн., від 26.12.2005 №5431 на загальну суму 40000 грн. в т.ч. ПДВ 6666,67 грн., від 28.12.2005 №5548 на загальну суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., що були виписані контрагентом позивача - ТОВ «Веста» на поставлений газ за умовами договору № 54/03-г від 21.05.2003 - не містять в собі опису (номенклатури) товару, що поставляється, а також інформації щодо країни походження газу і про належність природного газу, що згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1729 (в редакції постанови КМУ від 22.01.2004 № 67) було обов`язковим для зазначення на час поставки газу, оскільки такі дані були невід`ємним істотним реквізитом податкової накладної при здійсненні операцій з поставки природного газу у грудні 2005 року та в січні 2006 року.

Крім того, у відповідності до Законів України "Про державний бюджет України на 2005 та 2006" роки здійснюється різне оподаткування газу в залежності від його походження, і при придбанні палива позивач мав можливість вимагати та отримати інформацію про товар, країну його походження.

В договорі № 54/03-г від 21.05.2003 не визначається країна походження палива, тобто можлива поставка будь - якого походження природного газу, у зв`язку з чим позивач повинен був вжити заходи по належному підтвердженню у податковому обліку країни походження газу, але не зробив цього, що фактично є порушенням Законів України Про державний бюджет України на 2005 та 2006 роки в частині встановлених особливостей оподаткування податком на додану вартість операцій з природним газом.

Відсутність обов`язкових реквізитів податкової накладної, яка відповідно до абз. 3 пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «про податок на додану вартість» визначена законодавцем не тільки як податковий звітний документ, але одночасно і як розрахунковий документ, призводить до того, що таку податкову накладну не може бути розцінено допустимим доказом, який підтверджує право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, тому висновки суду першої інстанції у цій частині є помилковими.

За таких обставин, враховуючи відсутності певних реквізитів податкової накладної, як допустимого доказу права платника податку на податковий кредит (не зазначення опису (номенклатури) товару, та інформації щодо країни і належності природного газу), як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, є суттєвими недоліками з точки зору повноти та достовірності відтворення змісту операції з поставки газу, і відповідно повинно мати наслідком виключення їх з кола доказів, які підтверджують правомірність формування сум податкового кредиту по операціям придбання природного газу.

Крім того, за наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку, що в порушення вимог п. 6.1 та пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» позивач безпідставно застосував нульову ставку з податку на додану вартість про включенні до податкової декларації з ПДВ вартості реалізованого товару у зв`язку з неналежним чином оформленими вантажними митними деклараціями на загальну суму 5835874 грн.

Надаючи оцінку доводам податкового органу щодо заниження позивачем суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1167175, 00 грн. суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем правомірності прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішення, та обґрунтованістю заявлених у цій справі вимог позивача, оскільки під час здійснення ним митного оформлення вантажу, у митного органу не виникало будь-яких зауважень до оформлення митних декларацій, на яких проставлено відбитки особистої номерної печатки відділу контролю за переміщенням товарів митниці, та інші документи, необхідні для здійснення митного оформлення, що свідчать про завершення митного оформлення та вивезення товару за митну територію України задекларованого у вантажних митних деклараціях.

Відповідно до пп. 6.2.1 п. 6.2 Закону України «Про податок на додану вартість» товари вважаються експортованими платником податку в разі, якщо їх експорт засвідчений належно оформленою митною вантажною декларацією.

Порядок оформлення митної декларації врегульовано Інструкцією про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 07.09.1997 № 307, де: в графі 31 «вантажні місця» визначено обов`язок зазначати точні дані про товар (комерційна та фірмова назва товару, фірма (країна) виробника, характеристики товару, а саме, про: розміри, номери моделей, стандарти, типи, маркування, розфасування, комплектність тощо), які необхідні для його ідентифікації та однозначної класифікації… під № 1 зазначається точний опис товарів, що декларується митному органу: повне найменування, технічні та основні (головні) комерційні характеристики, що визначають основні якісні та кількісні параметри товарів (стандарт, ОСТ, ТУ, сорт, марка, модель, артикул, розмір, комерційна та фірмова назва, фірма виробника, тощо); а в графі 34 «країна походження» встановлено обов`язок зазначати код країни походження товару відповідно до Класифікатора країн світу.

Досліджуючи долучені до матеріалів справи копій вантажних митних декларацій, судом апеляційної інстанції встановлено, що при оформлені позивачем в період з 01.04.2005 по 31.12.2006 ВМД, в графі 31 цих ВМД не було зазначено фірму виробника товару експортованого позивачем на умовах комісії, чим порушено вимоги Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 07.09.1997 № 307

Під час дослідження зазначених вище ВДМ встановлено, що в графі 2 «відправник, експортер» зазначено ВАТ «ЗКБМ», а у графі 9 «Особа, відповідальна за фінансове врегулювання» зазначено ПП «Кувера ТМ», та відповідно ПП «А.Р.К», але на зворотній стороні ВДМ зазначені додаткові відомості до графи 2 - ПП «Кувера ТМ» (ПП «А.Р.К»). Згідно долучених до матеріалів справи Інвойсів продавцем товару зазначено - ПП «Кувера ТМ», а умови поставки зазначено на умовах FCA Франко-Перевізник означає, що зобов`язання продавця щодо поставки вважається виконаним після передачі товару, очищеного від мита на експорт, під відповідальність перевізника, названого покупцем у погодженому місці або пункті, що у відповідно до пп. 6.2.1 ст.6 Закону України «Про податок на додану вартість» означає, що при здійсненні експортних поставок продукції податкові зобов`язання з ПДВ за нульовою ставкою виникають на дату фактичного вивезення цієї продукції за межі митних кордонів України платником податку із відповідним підтвердженням цього належно оформленою ВМД, і за наявності відповідних документів та виконання необхідних умов згідно з правилами Інкотермс в частині вивезення (експортування) товарів за межі митної території України платником податку.

Тобто, товари вважаються вивезеними (експортованими) платником податку за межі митної території України в разі, якщо їх вивезення (експортування) засвідчене належно оформленою митною вантажною декларацією.

Враховуючи те, що ПАТ «Запорізький комбінат будматеріалів» експортні поставки здійснював на умовах FCA, і на час декларування ПДВ у спірний період часу не мав підтвердження вивезення товарів, що підтверджено ВМД з відміткою інших дат перетину кордону України, ніж звітується позивачем, та звітами комісіонера, які містять в т.3 цієї адміністративної справи, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не мав прав операції з поставки товарів, що були вивезені (експортовані) за межі митної території України обчислювати за нульовою ставкою ПДВ.

Крім того, судовою колегією звернуто увагу на те, що у перевірених звітних періодах товар позивачем не вивозився за межі митних кордонів України, а відвантажувався до місця формування експортних вантажів для наступної відправки за кордон, відповідно чого податкові зобов`язання за нульовою ставкою ПДВ мали визначатися лише після фактичного перетину товарами митного кордону, а не у зазначених ним звітних періодах, що свідчить про порушення позивачем вимог п.6.1 пп.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону України «Про податок на додану вартість» при застосуванні ним нульової ставки з ПДВ при включенні до податкової декларації з ПДВ вартості реалізованого товару в період з квітня 2005 р по грудень 2006 р.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький комбінат будматеріалів» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду