Справа № 640/12303/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Шурка О.І.,

Степанюка А.Г.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2019 у справі за адміністративним позовом Антимонопольного комітету України до Національного агентства України з питань державної служби, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Антимонопольний комітет України звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань державної служби, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування вимоги Національного агентства України з питань державної служби від 25.06.2019 № 73 «Про скасування наказу Антимонопольного комітету України від 21.02.2019 № 166-ВК «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Разом із позовною заявою, позивач подав заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії вимоги Національного агентства з питань державної служби від 25.06.2019 № 73 «Про скасування наказу Антимонопольного комітету України від 21.02.2019 № 166-ВК «Про накладення дисциплінарного стягнення» до винесення судового рішення по справі.

Заява мотивована тим, що наказом в.о. керівника апарату Антимонопольного комітету України від 21.02.2019 № 166-ВК «Про накладення дисциплінарного стягнення», голову Вінницького обласного територіального відділення Комітету Слободянюка М.В., за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», у вигляді не виконання наказу Голови Комітету від 28.12.2017 № 140 «Про затвердження Порядку погодження проектів рекомендацій та проектів подань з попередніми висновками у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме, попереджено про неповну службову відповідність. При цьому, ОСОБА_1 , перед накладенням на нього дисциплінарного стягнення, на виконання вимог ст. 75 Закону України «Про державну службу», надані письмові пояснення від 13.02.2019, які були враховані позивачем при прийнятті рішення про накладення дисциплінарного стягнення, що в свою чергу, свідчить про відсутність в діях останнього порушень вимог ч. 1 ст. 75 Закону України «Про державну службу» та про очевидну протиправність оскаржуваної вимоги Національного агентства України з питань державної служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2019 відмовлено Антимонопольному комітету України в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Антимонопольний комітет України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2019 та прийняти нову постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з наступного:

- судом не встановлено, а позивачем не доведено, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, з огляду на що, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, обумовлена виключно протиправністю оскаржуваної вимоги (на переконання заявника);

- суд зазначив, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними, однак, із поданих заявником доказів, суд позбавлений можливості встановити наявність вищевказаних обставини, у зв`язку з чим, протиправність оскаржуваної вимоги буде встановлена судом в ході розгляду даної справи.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо та достатньо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваної вимоги може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та обставинам, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та про відсутність підстав для її задоволення на даному етапі, оскільки, запропонований заявником спосіб забезпечення адміністративного позову в даному випадку є передчасним та фактично вирішує спір до розгляду справи по суті, шляхом зупинення дії вимоги, без її дослідження на предмет відповідності положенням чинного законодавства.

Посилання на очевидну протиправність оскаржуваної вимоги відповідача, не можуть вважатись такими без належної перевірки та підлягають дослідженню з наданням їм правової оцінки під час розгляду справи по суті, адже в протилежному випадку, підлягали б забезпеченню всі позовні заяви, в яких позивач вважає оскаржуване рішення очевидно протиправними, а тому, суд першої інстанції цілком обгрунтовано вказав на те, що інститут забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом.

Колегія суддів вважає, що, оскаржувана в даній справі вимога Національного агентства з питань державної служби не містять тих положень, реалізація яких може мати саме невідворотні наслідки для позивача, що слугують підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення її дії.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші ж доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Окружного адміністративного суду м. Києва про неможливість забезпечення позову без розгляду справи по суті та стосуються обставин справи та розгляду позову по суті.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2019 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді О.І. Шурко

А.Г. Степанюк

Повний текст постанови складено 18.09.2019.

овний текст постановП