Справа № 826/14570/16
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України про визнання бездіяльності протиправною зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Генеральної прокуратури України (далі-відповідач-1), Генерального прокурора України (далі-відповідач 2), в якій просила:

- визнати бездіяльність відповідачів по прийняттю на особистому прийомі ОСОБА_1 . протиправною;

- зобов`язати Генерального прокурора України (на час звернення до суду ОСОБА_2 ) прийняти ОСОБА_1 на особистому прийомі;

- визнати протиправним та скасувати, незаконним та нечинним з моменту прийняття наказ ГПУ від 27.12.2014 № 9гн;

- визнати невідповідним НПА вищої юридичної сили та нечинним, протиправним та скасувати пункт 8.3. Інструкції «про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» затвердженої наказом ГПУ від 27.12.2014 № 9гп в частині слів «якщо у задоволенні їх раніше відмовлено його заступниками»;

- задовольнити позов частково, в залежності від фактичних обставин справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вказуючи на те, що рішення прийнято без з`ясування всіх істотних обставин справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, на ім`я Генерального Прокурора України надійшла заява датована 23.08.2016 без підпису, заявником зазначено ОСОБА_1 . У вказаній заяві заявник висловив своє бажання прийти на особистий прийом до Генерального Прокурора України (на момент подання заяви - ОСОБА_2 ), заявивши при цьому, що вона записується на прийом на 07.09.2016 на 15:00 годину з проханням до останнього бути на місці. У разі, якщо Генерального Прокурора України не влаштовує вказаний час та дата просила узгодити по телефону іншу дату.

31.08.2016 на адресу вказану в заяві відповідачем -1 було направлено відповідь з роз`ясненням порядку прийому громадян у Генеральній прокуратурі України, вказано на положення ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкцію про порядок розгляду звернень в органах прокуратури України». Також висловлено прохання з розумінням ставитись до згаданих вимог, оскільки працівники приймальні громадян не уповноважені організовувати зустрічі з керівництвом та іншими працівниками ГПУ з особистих питань.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 вказаного Закону керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян. Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що із заяви позивача взагалі не вбачається, що звернення до Генерального прокурора України пов`язано з діяльністю ГПУ, Генерального прокурора України чи пов`язано з реалізацією їх функцій, з її змісту не вбачається, що це звернення пов`язано із здійсненням службової діяльності Генеральним прокурором України.

А відтак не було підстав для реалізації вказаної заяви в порядку статті 22 Закону України «Про звернення громадян».

Доводи апелянта про те, що Законом України «Про звернення громадян» визначено право будь якої особи бути прийнятою на особистому прийомі будь яким СВП (зокрема і прокурором) колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про прокуратуру" керівник місцевої прокуратури, зокрема, представляє місцеву прокуратуру у відносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями; організовує діяльність місцевої прокуратури, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» генеральний прокурор має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання всіма прокурорами.

Отже, накази № №9гн від 27.12.2014 та №430 від 30.12.2015 на момент виникнення спірних правовідносин були обов`язковими до виконання, зокрема працівниками управлінь і відділів Генеральної прокуратури України.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що працівниками прокуратури були вчинені дії для забезпечення позивачем свого права на звернення відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та роз`яснено порядок прийому громадян у Генеральній прокуратурі України.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: