Справа № 620/2652/19
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м.Чернігів Справа № 620/2652/19

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 01.04.2019 № 38090583.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка утворилась в період з 2004 по 2019 рік, а відповідачем накладено на нього штраф у розмірі 50% суми заборгованості на підставі норми закону, що введена в дію лише у квітні 2019 року, що є порушенням ст.58 Конституції України. З огляду на це вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав заяву, в якій розгляд справи просив провести без його участі.

17.09.2019 представник відповідача надіслав на адресу суду заяву в якій зазначив, що виконавче провадження № 38090583 з усіма матеріалами передано на виконання до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, тому надати копії витребуваних судом документів немає можливості. Відзиву на позову заяву не надано. Просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи за відсутності відповідних доказів.

Третя особа до суду третя особа не з`явилась. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Неприбуття в судове засідання сторін, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, згідно вимог ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.229 цього Кодексу, не здійснювалося.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Центральним відділом державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі- відповідач) відкрито виконавче провадження ВП №38090583 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.12.2004 Новозаводським районним судом №2-5334 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх доходів боржника.

01.04.2019 відповідачем винесена постанова № 38090583 про накладення штрафу в розмірі 51090 грн, що становить 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів та складено розрахунок про розмір заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи копій вказаних документів (а.с.8), про які позивачу стало відомо 03.09.2019 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Даний факт відповідачем не заперечується.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, внаслідок чого звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 1 ст.26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону порядок стягнення аліментів визначається законом. Абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів

Так, вказану статтю доповнено даною нормою згідно з Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який вступив в дію з 28.08.2018.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

А отже, оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2004 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" введена лише з 01.04.2019, на позивача не може бути накладено відповідний штраф.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок не виконано, та у встановленому порядку не обґрунтовано правомірність застосування до позивача штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, а отже постанова Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 01.04.2019 про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно вимог ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності застосування до позивача штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, а тому спірна постанова про стягнення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного позову в сумі 768,40 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Войтехом В.Ф. від 01.04.2019 № 38090583 про накладення штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Повне рішення суду складено 19.09.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (вул. Шевченка, 118, м. Чернігів, 14030, ).

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя І.І. Соломко