Справа № 127/19520/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/19520/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Михайленко А.В.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

17 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2019 року (ухвалене суддею Михайленко А.В. в м. Вінниці, повний текст рішення виготовлено 05.08.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Тернопільській області лейтенанта поліції Адам`яка Степана Сергійовича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1306392 від 08.07.2019 року, винесеної інспектором 1 батальйону 1 роти УПП в Тернопільській області лейтенантом поліції Адам`яком Степаном Сергійовичем.

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду за захистом своїх прав, позивач зазначав про незаконність винесеної відповідачем стосовно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, позивач звертає увагу суду на відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2019 року позов задоволено.

Постанову інспектора 1 роти 1 БУПП у Тернопільській області Адам`яка Степана Сергійовича серії ЕАВ № 1306392 від 08.07.2019 року скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначене рішення міського суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування власних доводів апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було надано вірної та об`єктивної оцінки всім дійсним обставинам справи, а позивачем, в свою чергу, не було надано належних доказів, які б свідчили про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

В судове засідання уповноважений представник УПП в Тернопільській області ДПП не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги УПП в Тернопільській області ДПП та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1306392 від 08.07.2019 року, винесеної інспектором 1 батальйону 1 роти УПП в Тернопільській області лейтенантом поліції Адам`яком Степаном Сергійовичем, 08.07.2019 року о 10.17 год. ОСОБА_2 В., керуючи транспортним засобом «HONDA PILOT» д.н.з. НОМЕР_1 на а/д М НОМЕР_2 "Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка" на 172 км. перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті, рухаючись зі швидкістю 73 км./год. при дозволеній 50 км/год., чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн.

Не погодившись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у встановлений процесуальним законодавством спосіб, не надано жодних об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 12.9 (б) ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.2. ПДР України визначено, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена (п. 8.21. ПДР України).

На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем долучено до матеріалів справи фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000804, на якому зафіксовано, що автомобіль із номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до пояснень позивача, наданих як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження, він рухаючись на ділянці дороги "Стрий-Знам`янка" 08.07.2019 року не міг знати про обмеження швидкості на даній ділянці дороги, оскільки обмежувальні дорожні знаки були скриті для огляду листям та гілками дерев. Також позивач зазначив і про відсутність дублюючих знаків, які б обмежували швидкість руху на даній ділянці дороги.

В підтвердження вказаних обставин, позивачем долучено до матеріалів справи фотознімки вказаної ділянки дороги, що були зроблені фотокамерою телефону.

Більше того, фото яке надано до суду позивачем при подачі позовної заяви та фото надане відповідачем разом з апеляційною скаргою суттєво різняться, оскільки на фото наданих позивачем встановлені знаки, які відмінні від знаків, які знаходяться на фото наданих відповідачем .

Натомість, як встановлено судовою колегією, доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є на разі постанова у справі про адміністративне правопорушення, а також фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000804.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Посилання відповідача на наявність фотознімку, здійсненого сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000804, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в даному випадку останній фіксує лише швидкість з якою рухався автомобіль позивача на певній ділянці дороги.

Проте доказів, що швидкість руху на даній ділянці дороги обмежений до 50 км/год. матеріали справи не містять. Як не містять і доказів того, що позивач, рухаючись на вказаній ділянці дороги, був обізнаний про наявні на ній обмеження швидкості руху автомобіля.

В даному випадку, апелянтом доводи позивача про недоступність для огляду обмежувальних дорожніх знаків не спростовані. Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт доступності для огляду водіїв встановлених дорожніх знаків та їх видимість на відстані не менш як 100 м. за напрямком руху.

Враховуючи відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова серія ЕАВ №1306392 від 08.07.2019 року є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.