Справа № 813/4298/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/4298/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, -

в с т а н о в и в:

24.11.2017 ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 (далі- позивач) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1 (далі відповідач), в якому просить суд визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 23.10.2017 №758-о «Про звільнення та припинення державної служби Берези Ю.В.» та поновити його на посаді державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Львівської митниці ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Залізничного районного суду м.Львова від 22.08.2017 у справі № 462/3472/17 до позивача не застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення або обмеження права на державну службу, тобто позивач не втратив права на державну службу. Таким чином, відповідач не мав, відповідно до п.3 ч.1 ст.84 Закону України «Про державну службу», підстав для припинення державної служби позивача.

Представник відповідача у поданому до суду запереченні на позовну заяву від 15.12.2017 № 1572/13-70-10/16 просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечення обґрунтовані тим, що оскаржений наказ прийнятий на підставі постанови Залізничного районного суду м.Львова від 22.08.2017 у справі № 462/3472/17, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Ухвалою від 27.11.2017 суддя відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 27.11.2017 суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Ухвалою від 11.08.2018 суд зупинив провадження в справі за клопотанням представника позивача до набрання законної сили судовим рішенням у справі №462/3472/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м.Львова від 22.08.2017 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою від 03.07.2019 суд поновив провадження у справі.

Ухвалою від 09.09.2019 суд прийняв до провадження заяву про зміну (шляхом доповнення) підстав позовних вимог. У вказаній заяві позивач посилається на те, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за частиною 1 ст.172-6 КУпАП та накладено штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн в дохід держави, що є мінімальною санкцією, передбаченою частиною 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до зазначеної постанови суду, яка набрала законної сили, вчинене позивачем правопорушення полягало в тому, що позивач несвоєчасно та без поважних причин не подав у встановленому чинним законодавством порядку щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Загалом позивачем на 6 днів прострочено подання щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. В обґрунтування порушення встановленого законом строку позивач посилається на недостатню обізнаність з інтерфейсом програми, за допомогою якої заповнюється і відсилається декларація на сайт Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК). Позивач помилково вважав, що збереження декларації на сайті НАЗК в особистому електронному кабінеті є одночасно її розміщенням на сайті НАЗК. Відсутність декларації на сайті НАЗК ним виявлено 06.05.2017, після чого позивачем відразу вчинено ще одну дію щодо подачі декларації у загальний доступ сайту НАЗК. На думку позивача, такі дії свідчать про відсутність в його діях умислу, пов`язаного з корупцією. Позивач також звертає увагу, що в цей же період не здійснював службових обов`язків, оскільки перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Вважає вчинене ним правопорушення малозначним в контексті положень ст.22 КУпАП, а відтак своє звільнення на цій підставі з державної служби та з займаної посади державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Львівської митниці ДФС вважає непропорційною санкцією.

Крім того, посилається на ст.65 Закону України «Про запобігання корупції», в якій зазначено, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено стягнення у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Також позивач вважає, що його двічі притягнули до відповідальності за одне й те саме адміністративне правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до норми якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

16.07.2019 представник відповідача подав до суду заперечення на заяву позивача від 27.06.2019 про зміну (шляхом доповнення) підстав позовних вимог. Представник відповідача посилається на те, що позивач не виконав належним чином свій обов`язок щодо подання щорічної декларації особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в строк, встановлений Законом України «Про запобігання корупції», а саме: до 00:00 год 01.05.2017. Крім цього, зазначив, що питання малозначності справи про адміністративне правопорушення не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки таке є предметом розгляду в суді, який розглядав справу про адміністративне правопорушення. На думку представника відповідача, посилання позивача на ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» не заслуговує на увагу, оскільки частиною 1 ст.3 Закону України «Про державну службу» передбачено, що питання вступу на державну службу, її проходження та припинення, питання визначення правового статусу державного службовця регламентуються саме нормами Закону України «Про державну службу».

23.07.2019 від позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача на заяву про зміну (шляхом доповнення) позовних вимог, в якій позивач повторно зазначає, що його звільнення з державною служби не неспівмірне із допущеним ним порушенням закону, і відповідач протиправно звільнив його з посади державного інспектора бухгалтерського відділу вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Львівської митниці ДФС, не скориставшись положеннями ч. 2 ст.84 Закону України «Про державну службу», котрі передбачають альтернативну відповідальність у вигляді звільнення державного службовця в разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, не застосував до позивача інший вид відповідальності. Посилаючись на ч.2 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції», позивач зазначив, що звільнення з підстав втрати права на державну службу не є єдиним та безумовним наслідком притягнення до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, адже положення ч.2 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» передбачають можливість притягнення особи, яка вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. Вважає дії відповідача в частині звільнення з державною служби неправомірними.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просили суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило.

Відповідно до положень ч.3 ст. 205 КАС України суд ухвалив розглядати справу без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Львівської митниці ДФС України від 23.10.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Львівської митниці ДФС. Зазначеним наказом також припинено дію наказу Львівської митниці ДФС від 06.02.2017 № 232-кв «Про надання відпустки», відповідно до якого позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку.

Підставою для звільнення позивача з державної служби послужила постанова Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2017 у справі № 462/3472/17. Відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2017 відмовлено в поновленні строку апеляційного оскарження. Постанова Залізничного районного суду м.Львова від 22.08.2017 у справі № 462/3472/17 набрала законної сили 04.09.2017.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який щиро розкаювався у скоєному правопорушенні, що є обставиною, що пом`якшує відповідальність, обставини, що обтяжують відповідальність, відсутні. Відтак, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів штрафу, що становили 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Вказана постанова Залізничного суду надійшла на адресу відповідача 19.10.2017 за вх.ЛМ ДФС № 15128/10/13-70-10.

Наказом Львівської митниці ДФС від 23.10.2017 №758-о «Про звільнення та припинення державної служби ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади відповідно до п.3 ч.1 ст.84 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Закон України "Про державну службу" регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" встановлено, що підставою для припинення державної служби у зв`язку з втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Визначено, що у випадках, зазначених у пунктах 1-4, 6 частини першої вказаної статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого зазначеною статтею, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про запобігання корупції» містить визначення термінів:

- корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 вказаного Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

- правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені зазначеним Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 зазначеного Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Статтею 172-6 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, позивача постановою Залізничного районного суду від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією.

Відповідач при прийнятті оскарженого наказу, виконував прямий обов`язок щодо звільнення державного службовця відповідно до вимог ч.2 ст.84 Закону України «Про державну службу».

Щодо аргументів позивача про те, що він допустив несвоєчасне подання декларації на сайт НАЗК з необережності, без умислу, суд зазначає таке.

Згідно з ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановив суд, постановою Залізничного районного суду від 22.08.2017 у справі №462/3472/17, яка набрала законної сили, встановлено вчинення позивачем, пов`язаного з корупцією правопорушення, що є обов`язковим для врахування судом.

В справі, що розглядається, суд не оцінює форму та вид вини, оскільки це було предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення. В предметм доказування у цій справі входить лише правомірність винесеного відповідачем наказу «Про звільнення та припинення державної служби Берези Ю.В.». Зазначені позивачем обставини мали значення при розгляді справи про вчинення ним адміністративного правопорушення.

У зв`язку з наведеним, суд відхиляє доводи позивача про те, що він допустив несвоєчасне подання декларації на сайт НАЗК з необережності, без умислу.

Вказаною ж постановою надавалась оцінка ступеню суспільної небезпеки вчиненого позивачем правопорушення, відтак суд не бере до уваги обґрунтування позивача про малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення.

Щодо аргументів позивача про те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення він перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а відтак він не міг бути звільнений, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження. Як регламентує пункт 3 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням, зокрема, є: набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Таким чином, припинення державної служби та звільнення позивача з посади мало місце не за ініціативою суб`єкта призначення, а у зв`язку із втратою права на державну службу, тому передбачені частиною третьою статті 40, частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України гарантії, на позивача не поширюються.

Суд при розгляді cправи враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.07.2019 справа №140/1966/18.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що відповідач повинен був застосувати до позивача більш м`яку міру відповідальності, ніж звільнення з роботи, оскільки постановою Залізничного районного суду від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 на нього не накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд зазначає наступне.

Частина 1 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 вказаного Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку (ч.2 чт.65 Закону України «Про запобігання корупції»).

Дійсно, постановою Залізничного районного суду від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 на позивача не накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Проте, з аналізу ст.84 Закону України «Про державну службу» вбачається, що набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення як підстава для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням, не залежить від накладення на особу стягнення у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Для застосування такої підстави для припинення державної служби достатньо лише набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Як встановив суд, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Залізничного районного суду від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 за пов`язане з корупцією правопорушення, яка набрала законної сили, тому суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач повинен був застосувати до позивача більш м`яку міру відповідальності, ніж звільнення з роботи, оскільки постановою Залізничного районного суду до нього не накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що його двічі притягнуто до юридичної відповідальності за вчинене ним діяння, з огляду на те, що припинення державної служби позивача є правовим наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення, пов`язаного з корупцією правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що наказ відповідача від 23.10.2017 №758-о «Про звільнення та припинення державної служби ОСОБА_1 » відповідає критеріям законності, які визначені у ч.2 ст.2 КАС України.

У зв`язку з тим, що суд не знайшов підстав для визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 23.10.2017 №758-о «Про звільнення та припинення державної служби Берези Ю.В.», відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про поновлення позивача на посаді державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Львівської митниці ДФС.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-73, 242, 244, 245 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 19.09.2019.

Суддя А.Г. Гулик