Справа № 560/2208/19
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2208/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 вересня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участю:секретаря судового засідання Бачок О.В. позивача - ОСОБА_1 , представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача - Калужської Н.О.
розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного правління ДФС в Хмельницькій області від 02.07.2019 № та №;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2019 №Ф-;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки), винесені Головним правлінням ДФС в Хмельницькій області щодо позивача, суперечать дійсним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню, внаслідок чого позивач звернувся до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

01.08.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що податковий орган приймаючи оскаржувані рішення та вимогу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Податковим кодексом України та чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, які у ньому викладені.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на доводи викладені суду у відзиві на позов в контексті того, що порушення, допущені позивачем, належним чином зафіксовані в акті перевірки, а спірні рішення, які винесені за наслідками перевірки та є предметом оскарження в даній справі, є обґрунтованими та такими, що прийняті на підставі, в межах та у спосіб, передбачений законодавством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності 11.01.2006, номер запису про включення відомостей про фізичну особу - підприємця до ЄДР 0001195, з наступними видами КВЕД: 02.30 збирання дикорослих недеревних продуктів; 02.10 лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві; 02.20 лісозаготівлі; 02.40 надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно- технічним обладнанням; 47.25 роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.26 роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 52.24 транспортне оброблення вантажів; 56.29 постачання інших готових страв; 56.30 обслуговування напоями; 95.11 ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, екологічного податку, акцизного збору, військового збору.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 та дотримання іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС.

За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт № 0412/22-01-13-03/ від 31.05.2019, яким встановлено наступні порушення податкового законодавства:

- п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді завищено показник валових витрат, відповідно занижено чистий оподатковуваний дохід у сумі - 1239133,68 грн., у т.ч. в податковому періоді 2017 рік в сумі 197995,36 грн., в податковому періоді 2018 рік в сумі 1041138,32 грн.. За результатами проведеного перерахунку за 2015-2016 роки ФОП ОСОБА_1 не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 223044,06 грн., в т.ч. по періодах: 2017 рік - 35639,16 грн., 2018 рік - 187404,90 грн.

- п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI з внесеними змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_1 занижено об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб, відповідно і єдиного соціального внеску в сумі - 1239133,68 грн., в т.ч.: в податковому періоді 2017 рік в сумі 197995,36 грн., в податковому періоді 2018 рік в сумі 1041138,32 грн.. За результатами перевірки підлягає донарахуванню - 94203,74 грн. єдиного соціального внеску в т.ч. по періодах: січень 2017 року - 3629,92 грн., лютий 2017 року - 3629,92 грн., березень 2017 року - 3629,92 грн., квітень 2017 року - 3629,92 грн., травень 2017 року - 3629,92 грн., червень 2017 року - 3629,92 грн., липень 2017 року - 3629,92 грн., серпень 2017 року - 3629,92 грн., вересень 2017 року - 3629,92 грн., жовтень 2017 року - 3629,92 грн., листопад 2017 року - 3629,92 грн., грудень 2017 року - 3629,92 грн., січень 2018 року - 4220,40 грн., лютий 2018 року - 4220,40 грн., березень 2018 року - 4220,40 грн., квітень 2018 року - 4220,40 грн., травень 2018 року - 4220,40 грн., червень 2018 року - 4220,40 грн., липень 2018 року - 4220,40 грн., серпень 2018 року - 4220,40 грн., вересень 2018 року - 4220,40 грн., жовтень 2018 року - 4220,40 грн., листопад 2018 року - 4220,40 грн., грудень 2018 року - 4220,40 грн.

- п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді занижено показник чистого доходу, відповідно занижено суму військового збору в сумі - 18587,01 грн., у т.ч. по періодах: в податковому періоді 2017 рік в сумі 2969,93 грн., в податковому періоді 2018 рік в сумі 15617,07 грн.

- п.п. 1.4, 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, п. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.1, 168.1.4 п. 168 ст. 168, п.п. а) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді військовий збір сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу на користь платника податків з порушенням термінів його виплати на загальну суму 806,39 грн., в т.ч. по періодах: січень 2017 року в сумі 347,30 грн. по граничному терміну сплати 06.02.2017 фактично сплачено 16.02.2017; лютий 2017 в сумі 230,86 по граничному терміну сплати 06.03.2017 фактично сплачено 13.03.2017; березень 2017 в сумі 228,23 по граничному терміну сплати 07.04.2017 фактично сплачено 14.04.2017;

- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та "Порядку обліку платників податків і зборів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 року за №503/25280, ФОП ОСОБА_1 не подано до Контролюючого органу за місце реєстрації Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма № 20-ОПП).

За результатами проведеної перевірки та складеного акту перевірки ГУ ДФС у Хмельницькій області винесено:

- податкове повідомлення - рішення від 02.07.2019 № , яким було збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 334566,09 грн., в тому числі за основним платежем - 223044,06 грн. та за штрафними санкціями - 111522,03 грн.;

- податкове повідомлення рішення від 02.07.2019 №, яким було збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 27880,52 грн., в тому числі за основним платежем - 18587,01 грн. та за штрафними санкціями - 9292,51 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф- про сплату єдиного внеску в сумі 94203,74 грн.;

- рішення № від 02.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 9420,37 грн.

Позивач не погоджуючись із винесеними рішенням відповідача звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).

Відповідно до п. 15.1. ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1.2. та п. 16.1.3. ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Згідно п. 23.2 ст. 23 ПК України, база оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

У відповідності до пункту 162.1. статті 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Порядок оподаткування доходів отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений статтею статті 177 Податкового кодексу України.

Пунктами 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, дозволений для віднесення фізичними особами-підприємцями до витратної частини обліку, встановлений пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за змістом якого до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З 01.01.2015 внесено зміни до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України відповідно до яких до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, за приписами підпунктів 177.4.1 - 177.4.4 належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзацу «в» підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема: витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

За змістом підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу положень вищенаведених норм податкового законодавства вбачається, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Також, відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-ХІV).

Таким чином, системний аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України у своїх ухвалах від 14.01.2015 № К/9991/72258/12, від 21.10.2014 № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 № К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону № 996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

З урахуванням наведених норм суд зазначає, що визначальною ознакою валових витрат в податковому обліку є їх безпосередній зв`язок з господарською діяльністю платника податку. Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають були фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.

Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність із надання допоміжних послуг у лісовому господарстві з контрагентами ДП "Шепетівський лісгосп", ТОВ "Укрпромхолдинг "Август", ДП "Славутський лісгосп" та ДП "Славутське лісове господарство", для здійснення якої використовував, як власні так і орендовані трактори та вантажні автомобілі.

У акті перевірки податковим органом встановлено безпідставне включення позивачем до складу валових витрат за 2017-2018 роки витрати у розмірі 1239133,68 грн. Такий висновок зроблений податковим органом у зв`язку із тим, що ФОП ОСОБА_1 у 2017 та 2018 роках до складу валових витрат віднесено витрати у розмірі 1239133,68 грн., у т.ч.: за 2017 рік у сумі 197 995,36 грн., за 2018 рік у сумі 1041138,32 грн., які не підтверджені будь-якими первинними документами.

Так, судом встановлено, що в період 2017-2018 років ФОП ОСОБА_1 було надано послуги по лісозаготівлі, що підтверджується договорами та актами наданих послуг (виконаних робіт).

Для надання вказаних послуг позивачем було використовувалося паливо (дизельне паливо, бензин, газ скраплений), для заправки тракторів, вантажних автомобілів та бензопил.

Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснено придбання товарно-матеріальних цінностей (послуг) на загальну суму 1239133,68 грн. (без ПДВ), а саме:

- у грудні 2017 року платником податків придбано товарно-матеріальні цінності (дизельне паливо та бензин) у контрагентів ТОВ "Укр-Нафта-еліт", ТОВ "Трейдінг груп", ТОВ "Евро ПАУЕР" відповідно до податкових накладних на загальну суму 197995,36 грн.;

- у листопаді та грудні 2018 року платником податків придбано товарно-матеріальні цінності (дизельне паливо, бензин, газ скраплений) у контрагентів ТОВ "Укр-Нафта-еліт", ТОВ "Трансформ Трейд", ТОВ "Західенергопостач" АЗС № 14 Славута, ТОВ "Авантаж 7", Приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан", ТОВ "Етеріум", ТОВ "Барнетта-торг", Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна", ФОП ОСОБА_2 , ДП "Славутське лісове господарство", ТОВ "Укроптторг" відповідно до податкових накладних та фіскальних чеків на загальну суму 1041138,32 грн.

Судом встановлено, що придбані ТМЦ (дизельне паливо, бензин, газ скраплений) позивачем в подальшому використано в його господарській діяльності із контрагентами ДП "Шепетівський лісгосп", ТОВ "Укрпромхолдинг "Август", ДП "Славутський лісгосп" та ДП "Славутське лісове господарство", що підтверджується наданими представником позивача до суду договорами та актами наданих послуг (виконаних робіт).

Отримані суми коштів від контрагентів ДП "Шепетівський лісгосп", ТОВ "Укрпромхолдинг "Август", ДП "Славутський лісгосп" та ДП "Славутське лісове господарство", ФОП ОСОБА_1 відобразив в податковій звітності за 2017 - 2018 роки, як дохід, що є дебіторською заборгованістю контрагентів перед позивачем.

Використання пально-мастильних матеріалів у господарській діяльності у відповідному періоді для надання відповідних послуг підтверджується актами наданих послуг (виконаних робіт), які були підписано позивачем із контрагентами (ДП "Шепетівський лісгосп", ТОВ "Укрпромхолдинг "Август", ДП "Славутський лісгосп" та ДП "Славутське лісове господарство") за договорами в грудні 2017 року та в листопаді-грудні 2018 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податковим органом неправомірно зроблено висновок щодо безпідставного включення до складу валових витрат за 2017-2018 роки витрати у розмірі 1239133,68 грн., у т.ч.: за 2017 рік у сумі 197 995,36 грн., за 2018 рік у сумі 1041138,32 грн., оскільки відповідно нормам чинного законодавства ФОП ОСОБА_1 правомірно включено до складу витрат вартість пально-мастильних матеріалів, які в подальшому ним реалізовані та отримано дохід, який безпосередньо пов`язаний з понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності, на підставі документально підтверджених первинних документів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Як зазначалося вище, за змістом частини першої статті 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Так, судом встановлено, що у перевіряємому періоді придбані ТМЦ (дизельне паливо, бензин, газ скраплений) позивачем використовувалися в його господарській діяльності із контрагентами ДП "Шепетівський лісгосп", ТОВ "Укрпромхолдинг "Август", ДП "Славутський лісгосп" та ДП "Славутське лісове господарство", про що свідчать надані представником позивача до суду договори та акти наданих послуг (виконаних робіт).

Одночасно суд відмічає, що досліджені у судовому засіданні документи бухгалтерського та податкового обліку позивача відповідають вимогам Закону; під час проведення перевірки контролюючим органом не було виявлення порушень в оформленні первинних документів позивача, вони оформлені у відповідності до вимог Закону № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених позивачем господарських операцій.

Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що відповідачем 31.05.2019 складено протокол № 125/22-01-13-03/ про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_1 , згідно якого визначено, що ФОП ОСОБА_1 вчинив правопорушення (порядку ведення обліку доходів і витрат, а саме неналежне ведення обліку доходів і витрат для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку, тобто на протязі періоду з 01.01.2017 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 у графі 6 Книги, відображена сума витрат, яка не відповідає сумі фактично понесених витрат у 2017 та 2018 роках (акт перевірки №0412/22-01-13-03/ від 31.05.2019), чим порушено вимоги пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами за доповненнями та п. 1, п. 6, п. 9 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218. Порушення триваюче, виявлене в ході проведення планової документальної перевірки на дату підписання та вручення акту перевірки не виправлене.), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, як встановлено в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення від 31.05.2019 № 125/22-01-13-03/ посадовими особами Головного управління ДФС у Хмельницькій області не був поданий до компетентного органу для притягнення до адміністративної відповідальності позивача та постанову про накладення адміністративного стягнення, у вигляді накладення штрафу за порушення ч. 1 ст. 164-1КУпАП, відносно позивача, винесено не було, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати за 2017 - 2018 роки в сумі 1239133,68 грн., у т.ч.: за 2017 рік у сумі 197 995,36 грн., за 2018 рік у сумі 1041138,32 грн., на придбання товарно-матеріальних цінностей (послуг) документально підтверджені та відносяться до витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 із надання послуг контрагентам ДП "Шепетівський лісгосп", ТОВ "Укрпромхолдинг "Август", ДП "Славутський лісгосп" та ДП "Славутське лісове господарство", а відтак висновок щодо не правомірного включення до складу валових витрат за 2017 - 2018 роки витрат в сумі 1239133,68 грн., у т.ч.: за 2017 рік у сумі 197 995,36 грн., за 2018 рік у сумі 1041138,32 грн., є необґрунтований.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд по справі № 820/5610/17, який викладено у постанові від 27.11.2018 року К/9901/49664/18.

Беручи до уваги вищезазначене, суд зазначає, що понесені ФОП ОСОБА_1 витрати у перевіряємому періоді підтверджуються необхідними первинними документами, безпосередньо пов`язані із здійсненням господарської діяльності та повинні відноситись до витрат господарської діяльності, а відтак висновок податкового органу про завищення позивачем валових витрат за 2017 - 2018 роки на суму 1239133,68 грн., у т.ч.: за 2017 рік у сумі 197 995,36 грн., за 2018 рік у сумі 1041138,32 грн. є необґрунтованим та недоведеним.

В статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) вказано, що господарською діяльністю є діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних та соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку. Одним із принципів підприємництва, що викладені в статті 44 ГК України, є самостійність формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат за 2017-2018 роки на суму 1239133,68 грн. не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин у справі по суті, відтак нарахування контролюючим органом за вказаними порушеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого ГУ ДФС у Хмельницькій області податкового повідомлення-рішення від 02.07.2019 № , в зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.

Щодо виявлених порушень визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору, відображених в акті № 0412/22-01-13-03/ від 31.05.2019 суд зазначає наступне.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" до Податкового кодексу України, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1. статті 162 ПК України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до підпункту 164.1.3. пункту 164.1. статті 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що позивачем було порушено вимоги підпунктів 1.4, 1.6 пункту 16-1. підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Так, зокрема, податковим органом зауважено, що позивачем у перевіряємому періоді військовий збір сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу на користь платника податків з порушенням термінів його виплати на загальну суму 806,39 грн., в т.ч. по періодах: січень 2017 року в сумі 347,30 грн. по граничному терміну сплати 06.02.2017 фактично сплачено 16.02.2017; лютий 2017 в сумі 230,86 по граничному терміну сплати 06.03.2017 фактично сплачено 13.03.2017; березень 2017 в сумі 228,23 по граничному терміну сплати 07.04.2017 фактично сплачено 14.04.2017;

Однак, враховуючи фактичні обставини справи, які підтверджують правомірність віднесення позивачем до валових витрат суми коштів сплачених ним за придбання ТМЦ, та враховуючи що вказані витрати пов`язані безпосередньо із здійсненням господарської діяльності та документально підтверджені, суд вважає що вказане є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 02.07.2019 №, яким було збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 27880,52 грн., в тому числі за основним платежем - 18587,01 грн. та за штрафними санкціями - 9292,51 грн..

Стосовно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2019 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 №, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що позивачем було порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI з внесеними змінами та доповненнями.

Так, зокрема, податковим органом зауважено, що позивачем занижено об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб, відповідно і єдиного соціального внеску в сумі - 1239133,68 грн., в т.ч.: в податковому періоді 2017 рік в сумі 197995,36 грн., в податковому періоді 2018 рік в сумі 1041138,32 грн.

На підставі такого висновку відповідачем було направлено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф- Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату недоїмки у сумі 94203,74 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 9420,37 грн.

Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги та рішення слугували твердження контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу за 2017-2018 роки.

Враховуючи фактичні обставини справи, що підтверджуються матеріалами справи, щодо неправомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2017-2018 роки за результатом перевірки, яка була оформлена актом № 0412/22-01-13-03/ від 31.05.2019, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача з донарахування суми єдиного внеску на вказану суму доходу, та необхідність скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, що підтверджуються матеріалами справи, щодо неправомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2017-2018 роки за результатом перевірки, яка була оформлена актом № 0412/22-01-13-03/ від 31.05.2019, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача з донарахування суми єдиного внеску на вказану суму доходу, та необхідність скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02.07.2019 № та №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2019 №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 № Головне управління ДФС у Хмельницькій області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття зазначених рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача, а тому на переконання суду наявні всі підстави для задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, з врахуванням положень ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 4660,70 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного правління ДФС в Хмельницькій області від 02.07.2019 № та №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2019 №Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.07.2019 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4660,70 грн. (чотири тисячі шістсот шістдесят гривень сімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 вересня 2019 року

Позивач:фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький
"Згідно з оригіналом" Суддя І.І. Тарновецький