Справа № 120/701/19-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/701/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

19 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (повний текст якого складено у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС у Вінницькій області про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період проходження служби в органах внутрішніх справ у нього виникла хвороба, пов`язана з виконанням службових обов`язків. 20.02.2006 Медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) йому була встановлена третя група інвалідності. Згодом, відповідно до довідки до акта огляду від 19.03.2018 йому встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок №850). Однак, МВС України безпідставно повернуло відповідні матеріали як такі, що не відповідають вимогам п. 4 Порядку № 850, оскільки з дати первинного огляду МСЕК до повторного огляду пройшло більше 2 років.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом № 15/2-4642 від 05.12.2018, у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності. Зобов`язано управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області сформувати та направити Міністерству внутрішніх справ України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 352400 грн. відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності в розмірі 352400 грн. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що на його переконання, призвело до невірного вирішення справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Так, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що Міністерством внутрішніх справ України належним чином розглянуто документи позивача і правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років. Крім того, на переконання апелянта, лист від 05.12.2018 в частині відмови у виплаті ОГД позивачу не є правовим актом індивідуальної дії, що є підставою для відмови у задоволенні позову. В апеляційній скарзі не містилося клопотання про розгляд справи за участю відповідача.

22 липня 2019 року 28 січня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві не містилося клопотання про розгляд справи за участю позивача.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, в період з 1985 по 1986 роки позивач проходив строкову службу в Збройних Силах СРСР. З 1989 року - в органах внутрішніх справ України, а саме в Хмільницькому МРВ УМВС України у Вінницькій області. Відповідно до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 26.12.2005 № 143 о/с (з у рахуванням наказу від 23.01.2006 № 5 о/с) майора міліції ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил через хворобу з 30.12.2005. Позивачеві було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

20.02.2006 Медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) позивачеві встановлена третя група інвалідності та 45 % втрати працездатності.

Відповідно до довідки Вінницької обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" № 4-13/459 від 07.06.2018 ОСОБА_1 за втрату працездатності за державним обов`язковим особистим страхуванням 30.12.2005 виплачена страхова сума 3825 грн.

19.03.2018 позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією в Вінницькому обласному центрі МСЕК. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії (акт № 50309 від 19.03.2018) йому встановлено 30% (тридцять) додатково, разом 75 % втрати професійної працездатності. В акті зазначено, що захворювання так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Крім того, позивачеві встановлена інвалідність другої групи безтерміново.

26.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою від 24.10.2018 про проведення виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він отримав другу групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС. УМВС України у Вінницькій області складено та направлено до МВС України висновок про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" у розмірі 348575 грн.

05.12.2018 МВС України листом № 15/2-4642 за підписом директора Департаменту фінансово-облікової політики повернуло матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги Ліквідаційній комісії УМВС у Вінницькій області як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а саме, посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, МВС України зазначено про відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Листом голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Вінницькій області від 12.12.2018 № 558/22-2018 позивача повідомлено про повернення матеріалів на виплату ОГД, як таких, що не відповідають вимогам п. 4 Порядку № 850.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п. 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності. Відтак, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходило МВС Україги, вказана норма не містить, а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ визначає Порядок № 850.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями пп. 2 п. 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача стосовно відсутності підстав для виплати позивачу ОГД , оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Положеннями п. 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З матеріалів справи слідує, що отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області направила висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.

Проте, в порушення вимог п. 9 Порядку № 850, МВС України не прийняло за результатом розгляду документів рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а лише листом від 05 грудня 2018 року №15/2-4642 повернуло ліквідаційній комісії УМВС України у Вінницькій області матеріали без прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, з посиланням на те, що з дати первинного огляду МСЕК позивача до повторного огляду пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком №850 двохрічний термін.

Стосовно доводів МВС України про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги через сплив часу більше двох років від первинного огляду МСЕК з вказівкою на пункт 4 Порядку № 850, колегія суддів враховує наступне.

Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п. 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить, а тому доводи апелянта щодо непоширення на спірні правовідносини даної норми є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18, від 16.05.2019 у справі №822/2518/17.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності ґрунтуються на помилковому трактуванні норм матеріального права.

При цьому, колегія суддів зауважує, що оскільки п. 4 Порядку № 850 вказує лише на особливості обчислення розміру суми грошової допомоги при проведенні повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності, що обмежено часовим інтервалом у 2 роки після первинного встановлення інвалідності, то вказана норма не поширюється на позивача, враховуючи, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Що ж доводів апелянта про те, що лист від 05.12.2018 в частині відмови у виплаті ОГД позивачу не є правовим актом індивідуальної дії, а відтак є підставою для відмови у задоволенні позову, то колегія суддів зауважує, що вказаним листом МВС України фактично відмовило у виплаті позивачу ОГД у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності через невідповідність, на думку апелянта, поданих документів вимогам Порядку №850, а відтак відповідачем порушено право позивача на таку виплату, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Крім того, з цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В свою чергу, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015 року.

У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, що становить 352400 грн. (200 х 1762), а відтак судом першої інстанції обрано ефективний спосіб захисту прав та інтересів позивача шляхом визнання протиправною відмову МВС України, оформлену листом №15/2-4642 від 05.12.2018, у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності; зобов`язано УМВС України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області сформувати та направити МВС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 352400 грн. та зобов`язано МВС України розглянути питання та прийняти рішення про призначення та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності в розмірі 352400 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 вересня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.