Справа № 420/4389/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4389/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_5 ,

Від відповідача: Жукова Т.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення- рішення форми «Р» № , в сумі 222 541,30 (двісті двадцять дві тисячі п`ятсот сорок одна гривня 30 коп.) винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області;

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № в сумі 2 863,36 (дві тисячі вісімсот шістдесят три гривні 36 коп.);

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі Рішення № в розмірі 286,34 (двісті вісімдесят шість гривень 34 коп.) винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області;

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення- рішення форми «ПС» № в сумі 510,00 (п`ятсот десять) винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області;

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення- рішення форми «Р» № в сумі 20 082,73 (двадцять тисяч вісімдесят дві гривні 73 коп.) гривень та 5 020,69 (п`ять тисяч двадцять гривень 69 коп.) гривень штрафних санкцій винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області;

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення- рішення форми «Р» № в сумі 82,00 (вісімдесят дві) гривні та 20,50 (двадцять гривень 50 коп.) гривень штрафних санкцій за акцизним податком з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області;

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення- рішення форми «Р» № в сумі 1 669,08 (одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять гривень 08 коп.) гривень та 417,27 (чотириста сімнадцять гривень 27 коп.) гривень штрафних санкцій за платежем: Військовий збір що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 19.08.2019 року.

19.08.2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання відповіді на відзив.

19.08.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що представник не заперечує проти перенесення судового засідання у зв`язку із надходженням клопотання від представника позивача.

З урахуванням викладеного судом було прийнято рішення відкласти судове засідання на 03.09.2019 року.

03.09.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання у зв`язку із неотриманням відповіді на відзив та наданням можливості підготувати заперечення на відповідь на відзив.

03.09.2019 року через канцелярію суду від представника надійшло клопотання, в якому зазначається, що представник не заперечує проти перенесення судового засідання.

З урахуванням викладеного судом було прийнято рішення відкласти судове засідання на 12.09.2019 року.

У судовому засіданні 12.09.2019 року усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника відповідача було оголошено перерву у судовому засіданні до 17.09.2019 року.

У судове засідання 17.09.2019 року з`явились представники сторін.

В обґрунтування позову та у відповіді на відзив (вх.№30770/19 від 28.08.2019 року) позивач зазначає, що за результатом проведення позапланової документальної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було складено Акт, яким встановлено порушення норм податкового законодавства. На підставі вказаних висновків Головним управлінням ДФС в Одеській області були прийняті податкові повідомлення-рішення №, №, №, №, №, №, №. Позивач не погоджується із висновками Акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, а в обґрунтування зазначеного вказує, що:

по-перше, проведення перевірки передбачало дослідження господарської діяльності, яка здійснювалась позивачем у 2016-2018 роках, однак фактично під час перевірки досліджувався період роботи позивача за 2015 рік. Оскільки Головним управлінням ДФС в Одеській області в супереч Наказу, яким ініційовано проведення перевірки, було охоплено додаткові періоди роботи фізичної особи-підприємця, висновки Акту перевірки та прийняті на їх основі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню;

по-друге, позивач наголошує на хибних висновках Акту перевірки щодо відсутності у нього належного оприбутковування готівки. Таке оприбутковування позивачем було здійснено за допомогою реєстратора розрахункових операцій MINI-T 400МЕ, який був належним чином опломбований та зареєстрований згідно вимог чинного законодавства. Більше того, відомості щодо оприбутковування всіх операцій в автоматичному режимі направлялись за допомогою мережі Інтернет до фіскального органу. Це свідчить про наявність у контролюючого органу всіх відомостей щодо такого оприбутковування і, як наслідок, безпідставність висновків щодо відсутності у позивача належного оприбутковування готівки.

13.08.2019 року за вх.№29051/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що за результатом дослідження доводів позовної заяви податковий орган не погоджується із позовними вимогами, заперечує проти задоволення позову, а в обґрунтування власної правової позиції зазначає, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став факт перебування позивача протягом 2016 року на спрощеній системі оподаткування. Для перевірки підстав перебування позивача на даній системі оподаткування податковим органом під час перевірки було досліджено господарські операції, проведені позивачем у попередньому податковому періоді, та встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у 2015 році здійснював реалізацію підакцизних товарів, що виключає можливість здійснення ним діяльності за спрощеною системою оподаткування з 01.01.2016р. Таким чином, розрахунки податкових зобов`язань були здійснені за неналежними ставками та частково позивачем не дотримано вимог щодо складання облікової документації. Контролюючим органом було здійснено донарахування відповідних зобов`язань, а також зафіксовано порушення щодо неподання необхідних декларацій та несвоєчасної сплати єдиного податку у встановленому розмірі, на підставі чого оскаржувані податкові повідомлення-рішення і були прийняті.

Відповідач вважає, що з 01.01.2016р. позивач мав перейти на загальну систему оподаткування, чого не здійснив.

У судовому засіданні 17.09.2019 року представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та наголошувала на правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Фізичну особу ОСОБА_2 (РНОКПГТ НОМЕР_1 ) зареєстровано як підприємця 28.01.2009, номер запису в ЄДР 0077350, та він перебував на обліку в Малиновській ДПІ ГУ ДФС в Одеській області (Т.1 а.с. 13-14).

Згідно запису в ЄДР 3077350 24.05.2019 року діяльність даної особи припинено.

На підставі наказу Головного управління ДФС в Одеській області №700 від 04.02.2019 року (Т.2 а.с. 78) було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року та Закону України від 8 липня 2010 року №2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами та доповненнями) за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року.

Термін перевірки був перенесений наказом №1732 від 12.03.2019р.

За результатами вказаної перевірки було складено Акт перевірки №1078/15-32-13- 05/ від 06.06.2019. (Т.1 а.с. 38-48).

Висновками Акту перевірки встановлено наступні порушення:

п.п. 3 п.п. 291.5.1 ст.291 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI зі змінами та доповненнями в частині здійснення видів діяльності, що не дають право перебувати на спрощеній системі оподаткування, визначеної для платників єдиного податку другої групи;

п.177.5 ст.177, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України №2755- VI від 02.12.2010 р., в наслідок чого встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2016-2018 рр.;

п. 177.1, п.177.2, п. 177.4, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI з змінами та доповненнями - занижено податку на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2016-2018 рр. у загальній сумі 20 028,73грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 5 449,94грн., за 2017 рік у сумі 6 664,77грн., за 2018 рік у сумі 7 914,02 грн.;

п.п. 162.1 статті 162, п.п. 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п. 177.2 ст. 177 п. 161 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755- VI, із змінами і доповненнями, в результаті чого донараховано військового збору фізичної особи-підприємця у сумі 1 669,08 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 454,17грн., за 2017 рік у сумі 555,40 грн., за 2018 рік у сумі 659,51 грн.;

п.2 ст.7, п. 8 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 2 863,36 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 2 863,36 грн.;

пп. 212.3.1 п. 212.1 ст. 212, п.п.213.1.1, пп.213.1.9 п.213.1 ст.213, пп.214.1.1 п.214.1 ст.214, пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано акцизного податку у сумі 82,00грн., у тому числі за квітень 2016 року у сумі 82,00 грн.;

п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено реалізацію товарів, не облікованих у установленому порядку, на загальну суму 111 270,65 грн.;

п.1.2, 2.2, 2.6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, в наслідок чого встановлено не оприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 112 270,65 грн.;

п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2756-VI із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено незберігання первинних документів.

19.06.2019 року позивач звернувся до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області із Запереченням на Акт перевірки №1078/15-32-13-05/ від 06.06.2019 року (Т.1 а.с. 49-50).

26.06.2019 року за №13209/К/15-32-13-05-09 Головним управлінням повідомлено позивача про залишення висновків Акту перевірки без змін (Т.1 а.с.51-55).

27.06.2019 року відповідачем прийнято оскаржувані податкові рішення та вимога №, №, №, №, №, №, №.

Вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги доводи сторін та наявні матеріали справи суд вважає, що для правильного вирішення даного спору необхідно:

визначити, чи обґрунтованим було дослідження контролюючим органом під час проведення перевірки період діяльності ФОП у 2015р.;

визначити правомірність висновків податкового органу щодо необхідності перебування позивача на загальній системі оподаткування у 2016 році та доводи позивача з цього питання;

встановити зв`язок висновків податкового органу щодо необхідності переходу позивача на загальну систему оподаткування у 2016 році із іншими встановленими порушеннями;

оцінити доводи сторін щодо порушення позивачем порядку обліку товарів.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

По-перше, статтею 291 ПК визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до вимог п.п. 3 пп. 291.5.1 ст.291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні та фізичні особи - підприємці), які здійснюють виробництво, імпорт, експорт, продаж підакцизних товарів (крім діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива та столових вин).

Відповідно до п.5 пп.298.2.3 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим звітним періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Як вбачається із наведених норм Податкового кодексу України, законодавець чітко пов`язує можливість перебування у спрощеній системі оподаткування осіб з видом діяльності, яку платники податку провадять.

З матеріалів справи убачається та не заперечується позивачем, що у 2015р. ФОП ОСОБА_2 здійснював реалізацію тютюнових виробів, отримавши відповідну ліцензію від 06.07.2015р., що відображено в п.1.6 Акту перевірки.

Вказана норма Податкового кодексу не визначає ймовірності переходу на загальну систему, не право платника податку, а обов`язок щодо здійснення податкового обліку за загальною системою у разі реалізації ним у попередньому звітному періоді підакцизних товарів. Дана вказівка є чіткою та не підлягає розширеному тлумаченню.

Під час проведення перевірки податковим органом перевірялась правомірність здійснення позивачем своєї діяльності на спрощеній системі оподаткування у 2016 році, що повністю відповідає як вимогам Наказу №700, так і положенням Акту перевірки. З метою реалізації покладеного на перевіряючих завдання контролюючий орган мав дослідити відомості щодо діяльності позивача у 2015 році, оскільки саме ці обставини формують підстави для перебування платника податків на спрощеній системі оподаткування у наступному звітному періоді, починаючи з 01.01.2016р.

За таких обставин, твердження позивача щодо здійснення Головним управлінням дослідження діяльності платника податку за 2015 рік не відповідають дійсності, адже такі відомості були не предметом перевірки, а способом встановлення обставин щодо питань, винесених на перевірку.

Суд наголошує, що як у позовній заяві, так і під час надання усних пояснень у судовому засіданні представником позивача не надано доводів по суті встановленого порушення щодо перебування платника податку на спрощеній системі оподаткування замість загальної. Вказано лише про неможливість дослідження таких обставин в силу періоду перевірки, визначеного Наказом №700.

Як наслідок, платник єдиного податку II групи ФОП ОСОБА_2 починаючи з 01 січня 2016 року втратив право перебування на спрощеній системі оподаткування та бути платником єдиного податку II групи. Таким чином, дохід отриманий від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. за результатами перевірки мав оподатковуватися на загальних умовах.

Саме це стало підставою для визначення інших порушень, які встановлені у акті перевірки та відповідальність за які визначена у:

вимозі про сплату боргу (недоїмки) № , рішенні № - щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

податковому повідомленні-рішенні №, № - щодо правильності нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб;

податковому повідомленні-рішенні № - щодо правильності нарахування та сплати акцизного податку;

податковому повідомленні-рішенні № - щодо правильності нарахування та сплати військового збору, податковому повідомленні-рішенні щодо порушення законодавства про застосування РРО.

Аналізуючи окремі оскаржувані рішення, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення № .

Згідно абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно до Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, що перебувають на загальній системі оподаткування, встановлюється у розмірі 22% бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат доходу, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За результатами перевірки достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок, встановлено порушення вимог частини 2 п.1 ст.7 Закону №2462, в частині заниження суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок за рахунок порушень, відображених у п.2 Акту. Відповідно до п.2 ст.9 Закону №2462 та п.4,5 ст.4 розд. IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування» (затверджено наказом Міндоходів України від 09.09.2013р. за №455 зареєстровано у Міністерстві Юстиції України 19.09.2013р. за №1622/24154): «сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток)».

Перевіркою встановлено, що за даними звітів позивачем у 2016 році отримано 17 262,00 грн. чистого доходу, тоді як за даними перевірки - 30 277,40 грн. Різниця суми, на яку нараховується єдиний внесок, склала 13015,40 грн.

Як наслідок, з урахуванням застосування до вказаної суми ставки єдиного внеску 22%, позивачем не сплачено 2863,39 грн. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, про що і вказано у Вимозі №.

Згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону №2462 Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

На підставі цього, відповідачем прийнято рішення №, яким застосовано штрафні санкції на суму донарахованого розміру єдиного внеску 10% від 2863,39 грн., тобто 286,34 коп.

Щодо податкових повідомлень-рішень №, №.

Згідно п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України - об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.1 ст.177 ПКУ доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Згідно ч.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету регулюється нормами пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, здійснюється на підставі даних, зазначеними в річній податковій декларації з урахуванням сплаченого протягом року податку на доходи фізичних осіб ( авансові платежі) та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Як встановлено перевіркою, декларації щодо загального оподатковуваного доходу за 2016-2018 роки позивачем не подавались, тому визначення суми доходу було здійснено перевіряючими на підстав даних АІС Податковий блок - Аналітична система - Виторги РРО.

За даними перевірки встановлено наступні суми загального оподатковуваного доходу:

2016 рік - 30277,40 грн.

2017 рік - 37026,50 грн.

2018 рік - 43966,75 грн.

Законом України від 28.12.2014 р. N 71 - VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких Інших законодавчих актів України щодо податкової реформи" пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) викладено у новій редакції з 01.01.2015 року.

Пунктом 177.4 статті 177 Кодексу визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, а саме:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, згідно з п.177.4 цієї статті належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розд. ІІ цього кодексу.

Як встановлено перевіркою та не заперечувалось позивачем під час судового розгляду ФОП ОСОБА_2 до перевірки не надано жодного первинного документу щодо походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу та підтверджені документами про їх оплату.

Як наслідок, вказані вище суми загального оподатковуваного доходу були враховані як об`єкт податку на доходи фізичних осіб, застосовано ставку 18% згідно ст.167.1 ПК України, за результатом чого донараховано 20028,73 грн. грошового зобов`язання, що і визначено в податковому повідомленні-рішенні №.

Згідно ч.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

На підставі цього, відповідачем було застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 5020,69 грн.

Згідно ч.120.1 ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За фактом неподання позивачем декларацій про загальний оподатковуваний дохід за 2016-2018 роки контролюючим органом застосовано штрафні санкції за кожний рік, у якому не було подано декларацію, загальною сумою 510 грн., що відображено у податковому повідомленні-рішенні №.

Щодо податкового повідомлення-рішення №.

Позивач у перевіряємому періоді був платником акцизного податку відповідно до пп. 212.3.1 п. 212.1 ст. 212, п.п.213.1.1 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України.

Перевіркою повноти, своєчасності подання декларації з акцизного податку встановлено, що ФОП ОСОБА_2 декларації з акцизного податку надавались у терміни, встановлені Податковим кодексом України.

Перевіркою правильності визначення податкових зобов`язань по акцизному податку встановлено його заниження всього за перевіряємий період у сумі 82,00грн., в тому числі за квітень 2016 року у сумі 82,00 грн.

За наслідками перевірки донараховано акцизного податку за перевіряємий період у загальній сумі 82,00грн., в тому числі за квітень 2016 року - 82,00грн., що є порушенням пп. 212.3.1 п. 212.1 ст. 212, п.п.213.1.1, пп.213.1.9 п.213.1 ст.213, пп.214.1.1 п.214.1 ст.214, пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями.

Як наслідок, було винесено податкове повідомлення-рішення №, яким донараховано суму грошового зобов`язання, та застосовано штрафну санкцію 25% у відповідності до ч.123.1 ст.123 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення №.

Як вже було встановлено судом, контролюючим органом донараховано 20028,73 грн. грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, а загальна сума оподатковуваного доходу склала 111270,65 грн.

Згідно п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

В порушення п.п, 162.1 статті 162 1.5 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п. 177.2 ст.177 п. 16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 не нараховано військового збору у розмірі 1669,08 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 454,17 грн., за 2017 рік у сумі 555,40 грн., за 2018 рік у сумі 659,51грн.

На підставі цього, було винесено податкове повідомлення-рішення №, яким донараховано суму грошового зобов`язання та застосовано штрафну санкцію 25% у відповідності до ч.123.1 ст.123 ПК України у сумі 1669,08грн. та 417,27грн. відповідно.

Таким чином, судом встановлено правомірність вищевказаних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги.

Окремим доводом позивач надав оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню № . ФОП ОСОБА_2 зазначив, що ним оприбуткування готівки було здійснено у встановленому порядку, тому підстав для винесення даного податкового повідомлення-рішення немає.

З приводу цього суд зазначає наступне.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було встановлено порушення, в тому числі, п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено реалізацію товарів, не облікованих у встановленому порядку, на загальну суму 111 270,65 грн.

Як вбачається зі змісту ППР №, заме за п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» було встановлено порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР із змінами та доповненнями суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів, тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Згідно ст.20 цього ж Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Судом встановлено, що ФОП (позивач) з 01.01.2016р. мав перейти на загальну систему оподаткування.

У зв`язку з необхідністю переходу ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2016 року на загальну систему оподаткування та ненаданням до перевірки накладних на придбання товару та інших первинних документів, на порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування - реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР із змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_2 здійснив реалізацію товарів на загальну суму 111 270,65 грн., у тому числі за 2016 рік на 30 277,40грн., за 2017 рік на 37 026,50грн., за 2018 рік на 43 966,76грн., які ним не були обліковані.

Позивачем у даному випадку невірно сприйнято зміст оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наведено доводи стосовно порушення, яке взагалі не відображене в рішенні(порушення вимог постанови Правління НБУ від 15.12.2004р. №637). Натомість, відповідачем винесення вказаного рішення обґрунтовано, встановлено відповідні порушення та відображено їх в Акті перевірки, по суті чого позивач не виклав будь-яких контраргументів.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідачем доведена обґрунтованість та законність оскаржуваних рішень, тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів, а також з наданих сторонами пояснень, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку із необґрунтованістю позиції позивача, як не узгоджується із нормами податкового законодавства.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору не стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 23.09.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.