Справа № 580/2184/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гаращенко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Справа № 580/2184/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі

за позовом Департаменту житлово-комунального комплексу

Черкаської міської ради

до управління Державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції

у Черкаській області,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: приватне підприємство «Агропром-1992»

про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватне підприємство «Агропром-1992» про скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Лисенка М.А. від 30.05.2019 р. ВП №59241436 та закриття провадження.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при стягненні виконавчого збору під час примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа ці суми підлягають примусовому стягненню одночасно із виконанням такого рішення, а також, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, виконавець відкриває виконавче провадження за відповідною постановою про стягнення виконавчого збору та вживає заходи з її примусового виконання.

Крім того, суд також зазначив, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем безпідставно та без з`ясування відповідних обставин винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору, що судом першої інстанції не враховано здійснення позивачем всіх дій для самостійного виконання відповідного наказу господарського суду № 925/1072/18, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, що позивач є бюджетною установою, що відповідач знав про арешт коштів на рахунках Департаменту, але все одно відкрив виконавче провадження, а також, що відповідач не є стягувачем відповідно до Постанови КМУ № 845.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у цій справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.03.2019 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області Лисенко М.А. відкрито виконавче провадження № 58532253 з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 26.12.2018 р. у справі № 925/1072/18 про стягнення з Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради на користь ПП «Агропром-1992» 577 020,30 грн. боргу та 8655,30 грн. витрат на сплату судового збору.

У той же день, 05.03.2019 р., відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 58567,53 грн.

05.03.2019 р. відповідачем отримано відповідь від регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області стосовно транспортних засобів які зареєстровані за позивачем.

07.03.2019 р. відповідачем отримано відповідь від ДФС України про номери рахунків відкритих позивачем.

13.03.2019 р. винесено постанови про арешт майна позивача та про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження.

05.04.2019 р. відповідачем отримано відповідь від ДФС про дебіторську заборгованість позивача.

02.04.2019 р. відповідачем направлено заяву до ГУ ДКСУ в Черкаській області про стягнення коштів з Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради на користь ПП «Агропром-1992».

08.04.2019 р. винесено постанову про арешт коштів позивача.

10.04.2019 р. відповідачем отримано відповідь від Держпродспоживслужби про відсутність зареєстрованої сільськогосподарської техніки за позивачем та відповідь про відсутність цінних паперів у позивача.

19.04.2019 р. за вх. №1906 надійшла заява ПП «Агропром-1992» про повернення виконавчого документа.

На підставі вказаної заяви державним виконавцем 28.05.2019 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа ПП «Агропром-1992».

У зв`язку з цим, постанова про стягнення виконавчого збору від 05.03.2019 р. була виділена державним виконавцем в окреме виконавче провадження та 30.05.2019 р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58241436.

Нормативно-правове регулювання.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 статті 124, ч. 3 ст.129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

У ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Пунктом 13 розділу ІХ Інструкції №512/5 передбачено, що при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Законом України від 03.07.2018 р. №2475-VIII внесено зміни до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, а саме: виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Вказана редакції ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII набрала чинності 28.08.2018 р., тобто до вчинення відповідачем у цій справі дій з виконання наказу Господарського суду Черкаської області № 925/1072/18.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що спеціальним Законом № 1404-VIII регламентовано чіткий порядок стягнення виконавчого збору, відповідно до якого при стягненні виконавчого збору під час примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа ці суми підлягають примусовому стягненню одночасно із виконанням такого рішення, а в разі повернення виконавчого документа стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, виконавець відкриває виконавче провадження за відповідною постановою про стягнення виконавчого збору та вживає заходи з її примусового виконання.

При цьому, розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що державним виконавцем виконавчий збір було стягнуто з позивача одночасно з відкриттям виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду, а в наступному виокремлено в інше виконавче провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, що повністю відповідає вищенаведеним приписам Закону № 1404-VIII.

Доводи апелянта про те, що відповідачем безпідставно та без з`ясування відповідних обставин винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а свідчать про його довільне тлумачення апелянтом, з огляду на вищезазначене.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано здійснення позивачем всіх дій для самостійного виконання відповідного наказу господарського суду № 925/1072/18, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини у розумінні Закону № 1404-VIII не є підставою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору, який стягується одночасно з відкриттям виконавчого провадження.

Твердження апелянта про те, що він є бюджетною установою, що відповідач знав про арешт коштів на рахунках Департаменту, але все одно відкрив виконавче провадження, а також, що відповідач не є стягувачем відповідно до Постанови КМУ № 845, також не надають жодних правових підстав для невиконання відповідачем законодавчо покладеного на нього обов`язку щодо відкриття виконавчого провадження за відповідною постановою про стягнення виконавчого збору в разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та без допущення порушення норм процесуального права, які б надавали підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19 вересня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: