Справа № 140/309/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8099/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Ратушної М.І.,

представника позивача Шимін Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, -

суддя в 1-й інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення 20.06.2019 року, 10:21 год.,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 24.06.2019 року,

в с т а н о в и в :

Заступник прокурора Волинської області звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Луцької міської ради до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1 Про затвердження коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що основною метою коригування детального плану території є реалізація стратегії Генерального плану міста щодо ефективного використання міських земель реструктуризація комунальних підприємств, що на даний час не працюють, уточнення планувальної структури і функціонального призначення, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації території, виявлення та уточнення територіальних ресурсів для всіх видів функціонального використання території. Вважають, правомірним рішення про коригування детального плану міста для сприяння розвитку соціальної інфраструктури міста та задоволення потреб населення в житлі. Крім того, прокурором не доведено, що порушуються права територіальної громади на повноцінне життєве середовище.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцької міської ради від 25.10.2017 №32/14 доручено управлінню капітального будівництва Луцької міської ради забезпечити коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку.

Рішенням Луцької міської ради від 31.10.2018 №48/28 погоджено коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1 затверджено коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді.

Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України Про прокуратуру та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України Про прокуратуру, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави.

Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Згідно із частиною четвертою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України Про основи містобудування до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належить, зокрема, затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території.

Стаття 1 Закону України Про основи містобудування передбачає, що містобудування - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Відповідно до статті 13 Закону України Про архітектурну діяльність органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Згідно із підпунктом шостим пункту а частини першої статтею 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема такі як, підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Частиною третьою статті 8 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до статті 19 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відтак, виконавчий комітет Луцької міської ради при затвердженні детальних планів території здійснює власні повноваження у сфері містобудування.

Разом з тим, вказані повноваження не пов`язані із здійсненням контролюючих функцій, оскільки згідно частини першої статті 41 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Поняття підготовчих та будівельних робіт визначено п. 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466.

Так, підготовчі роботи - це роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, улаштування під`їзних шляхів, складування будівельних матеріалів, підведення тимчасових інженерних мереж, а також з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень; будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

З урахуванням викладеного, перевірка рішень органів місцевого самоврядування щодо законності затвердження містобудівної документації не підпадає під поняття державного архітектурно-будівельного контролю, а тому не є предметом контролю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, його структурних підрозділів та відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в межах делегованих повноважень згідно підпункту 7 пункту б частини першої статті 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Поряд з цим, статтею 41-1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено поняття державного архітектурно-будівельного нагляду як сукупності заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Таким чином, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад не здійснюють державний архітектурно-будівельний нагляд, а є лише його об`єктами, повноваженнями щодо здійснення нагляду наділено Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та її структурні підрозділи.

Згідно зі статтею 13 Закону України Про архітектурну діяльність до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

А відповідно до нової редакції Положення про управління містобудування та архітектури Луцької міської ради, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 05.05.2011 № 9/82, управління є виконавчим органом Луцької міської ради та окремою юридичною особою. Метою діяльності вказаного управління є забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури, здійснення регулювання діяльності суб`єктів містобудування щодо комплексного розвитку територій, забудови міста, забезпечення прав населення, спрямованих на підвищення якості житлового середовища, соціально-побутового й комунального обслуговування, здійснення контролю за містобудівною діяльністю та будівництвом, організацією будівництва, ремонту та реконструкції житлових будинків, об`єктів соціально-побутового призначення.

Частиною третьою статті 6 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:

1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;

2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Згідно із Положенням про відділ державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, затвердженого рішенням ЛМР № 80/14 від 28.10.2015, відділ є виконавчим органом Луцької міської ради, основним завданням якого є здійснення відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності.

Водночас, відповідно до частини першої статті 40 Статуту територіальної громади міста Луцька, затвердженого рішенням міської ради від 23.08.2007 № 3, виконавчими органами міської ради є її виконавчий комітет, управління, відділи та інші утворені міською радою виконавчі органи.

Найвищим виконавчим органом міської ради є її виконавчий комітет, який очолює міський голова, який координує діяльність інших виконавчих органів міської ради, має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому виконавчих органів міської ради, а також їх посадових осіб. Міська рада в межах затверджених нею структури і штатів може створювати департаменти, управління, відділи та інші виконавчі органи для здійснення повноважень виконавчих органів ради. Діяльність зазначених виконавчих органів ради здійснюється відповідно до Положень про управління, відділи та інші виконавчі органи, що їх затверджує міська рада. У той же час, виконавчі органи міської ради є підзвітними, підконтрольними і відповідальними перед міською громадою.

Тобто, об`єктами державного архітектурно-будівельного нагляду є окремі, створені Луцькою міською радою виконавчі органи - управління містобудування та архітектури Луцької міської ради (уповноважений орган містобудування та архітектури) та відділ державного архітектурно-будівельного контролю ЛМР, а не Виконавчий комітет ЛМР.

За таких обставин ДАБІ України та її структурні підрозділи не є органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Натомість прокурор при зверненні із цим позовом вірно визначив органом до компетенції якого віднесені відповідні повноваження саме Луцьку міську раду.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Згідно зі статтею 18-1, частиною четвертою статті 71 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні орган місцевого самоврядування може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування, визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

У рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) суд, проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Оскільки Луцька міська рада маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави та територіальної громади, але всупереч цим інтересам їх захист не здійснює, а фактично сприяє їх порушенню, у зв`язку з чим, прокуратурою області подано до суду цей позов саме в інтересах Луцької міської ради, а не будь якого іншого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність.

Статтею 12 Закону України Про основи містобудування визначено, що до компетенції сільських, селищних, і міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території: визначення територій для містобудівних потреб.

Законом України Про регулювання містобудівної діяльності встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і він спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 7 цього Закону визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом: 1) планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях; 2) моніторингу стану розроблення та реалізації містобудівної документації на всіх рівнях; 3) визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації; 4) проведення ліцензування і професійної атестації; 5) розроблення і затвердження будівельних норм, державних стандартів і правил, запровадження одночасної дії міжнародних кодів та стандартів; 6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.

Приписами ч. 2 ст. 5 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності №3038-УІ від 17.02.2011 передбачено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування. Відповідно до ч. З ст. 8 вищезазначеного Закону рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно п. 2, 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання територій населеного пункту. Містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Абзацом 6 ч. 2 ст. 17 Закону України Про основи містобудування передбачено, що містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та пункту 4.1 розділу 4 ДБН Б. 1.1-15:2012 Склад та зміст генерального плану населеного пункту (далі - ДБН Б. 1.1-15:2012), затверджених наказом Мінрегіонбуду від 13.07.2012 №358, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці. На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території. Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів. Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Статтею 17 Закону України Про основи містобудування також визначено, що види, склад, порядок розробки та затвердження містобудівної документації визначаються законодавством.

Також, у п. 1.1 та п. 1.2 ДБН Б.1.1-14.2012 Склад та зміст детального плану території зазначено, що дані будівельні норми встановлюють вимоги до складу та змісту детального плану території та призначені для застосування органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами незалежно від форм власності та господарювання при розроблені детальних планів територій.

Крім того, п. 4.1 та п. 4.7 ДБН Б.1.1-14.2012 Склад та зміст детального плану території передбачено, що детальний план розробляється з метою уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території, а внесення змін до детального плану за умови його відповідності генеральному плану здійснюється шляхом розроблення проекту внесення змін до нього.

Таким чином детальний план у межах населеного пункту є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому. Детальний план визначає планувальну організацію і розвиток частини території та не може встановлювати інше функціональне призначення зон ніж те, що встановлено у генеральному плані.

Рішенням Луцької міської ради від 24.06.2009 № 42/1 затверджено містобудівну документацію Генеральний план міста Луцька (далі - Генеральний план), який є основним планувальним документом, що встановлює напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об`єктів загальноміського значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико- культурної спадщини.

В подальшому, рішенням Луцької міської ради від 31.03.2014 №57/30 Про затвердження плану зонування території міста Луцька затверджено план зонування території міста Луцька.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зіставленням розміщених на офіційному веб-сайті Луцької міської ради планово - картографічних матеріалів діючого Генерального плану міста Луцька, Плану зонування території міста Луцька (далі - План зонування) та планово - картографічних матеріалів коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку, затверджених рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1, встановлено численні розбіжності функціонального призначення територій, що суперечить вказаним вимогам законодавства.

Зокрема, згідно Генерального плану міста Луцька територія щодо якої затверджено коригування детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку, відноситься до території інженерних споруд та промислових підприємств, передбачено будівництво багатоповерхових житлових будинків.

Окрім цього, відповідно до планово - картографічних матеріалів діючого плану зонування території міста Луцька вказана територія відноситься до зони розміщення комунальних підприємств (КС-1), в межах якої допускається розміщення підприємств комунального господарства, гаражів, автостоянок, транспортних споруд, підприємств побутового обслуговування, офісів, контор різних фірм, компаній, організацій, тощо, але аж ніяк не розташування багатоповерхових житлових будинків.

Також, відповідно до планово - картографічних матеріалів діючого плану зонування території міста Луцька на вказаній території знаходиться санітарно- захисна зона виробничо-складських об`єктів ІV-V класів шкідливості, що вбачається з оглянутих судом та приєднаних до матеріалів справи письмових доказів клопотанні прокуратури області від 06.05.2019 року де додані кольорові копії викопіювання з генплану м. Луцька, опорного плану, плану існуючого використання території, проектного плану коригування детального плану території житлового кварталу на вул. Рівненській в м. Луцьку, з яких вбачається схематичне зображення місця розташування запроектованих із порушенням нормативно-правових актів у галузі будівництва, що є предметом оскарження в даній справі, а саме спроектований ДПТ в позначках 10, 11, 28 (місця розташування запроектованих багатоквартирних будинків) розміщені на земельній ділянці, яка згідно генплану віднесена до зони розміщення комунальних підприємств.

Вказане підтверджує, що виконавчим комітетом Луцької міської ради усупереч вимог генерального плану та плану зонування території міста Луцька до території багатоповерхової забудови включено зону розміщення комунальних підприємств.

Листом управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації від 26.11.2018 № 853/01.10/2-18 повідомило прокуратуру області, що розроблення детального плану території та внесення змін до нього допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території. Відтак, наміри щодо будівництва багатоповерхових житлових будинків на конкретній земельній ділянці можуть бути реалізованими у разі, якщо вона, згідно вищезазначеної містобудівної документації, знаходиться в зоні багатоповерхової забудови.

Як вбачається з висновку судово-будівельної експертизи №8035 від 31.01.2019, проведеної Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000078 від 13.03.2018, затверджене рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1 коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме ч. 10. ст. 19 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та п.п. 4.7, 7.3, 7.4 ДБН Б.1.1-14-12:2012 Склад та зміст детального плану території, яким обумовлено перелік можливих змін до детальних планів території та здійснення коригування за умови відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території. Коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку не відповідає вказаним вимогам Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та ДБН Б. 1.1-14-12:2012 в частині відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Передбачений коригуванням детального плану житловий квартал на вул. Рівненській у місті Луцьку, запроектований на території розташування житлових підприємств та інженерних споруд. На викопіюванні з генерального плану м. Луцька в зазначеному районі по вул. Рівненській багатоквартирна житлова забудова не передбачена. Таким чином, затверджене рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 № 718-1 коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку не відповідає генеральному плану м. Луцька (основне креслення).

На викопіюванні з плану зонування території м. Луцька в районі по вул. Рівненській на місці запроектованого житлового кварталу зона перспективної багатоквартирної забудова відсутня, затверджене рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1 коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку плану зонування території м. Луцька.

У свою чергу, будівельні норми відповідно до ст. 1 Закону України Про будівельні норми є обов`язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Статтею 5 Закону України Про основи містобудування установлено, що розробка містобудівної документації повинна здійснюватися з дотриманням державних стандартів, норм і правил.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невідповідність затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1 коригування детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку, суперечить діючій містобудівній документації, містобудівному законодавству, державним будівельним нормам, державним стандартам і правилам, створює передумови для незаконної забудови та їх відчуження земельних ділянок у приватну власність фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1 Про затвердження коригування проекту детального плану території житлового кварталу на вулиці Рівненській у місті Луцьку прийнято в порушення вимог статей 17, 19 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, статті 5 Закону України Про основи містобудування, п.п 4.1, 4.5 розділу 4 ДБН Б. 1.1-15:2012.

З огляду на викладене, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.11.2018 №718-1 суперечить вимогам законодавства, порушує права та інтереси територіальної громади, що згідно ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні є підставою для визнання його протиправним та нечинним.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 140/309/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 18 вересня 2019 року.