Справа № 420/4481/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4481/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

Від відповідача: Бугаєнко Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, у якому позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019 року за №, виписане Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у порядку ст. 262 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.08.2019 року.

У судовому засіданні 29.08.2019 року усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було оголошено перерву для вивчення матеріалів справи до 16.09.2019 року.

У судове засідання, призначене 16.09.2019 року, з`явились позивачка, її представник та представник відповідача.

В обґрунтування позову та у відповіді на відзив (вх.№30729/19 від 28.08.2019 року) представник позивача зазначає, що у період з 21.06.2019 року по 27.06.2019 року стосовно позивачки була проведена фактична перевірка, за результатами якої складено Акт (довідку) №000963 від 21.06.2019 року. У вказаному Акті перевіряючі встановили порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» в частині порушення порядку зберігання алкогольних напоїв в період 12.01.2019-17.01.2019 року. На підставі вказаних висновків відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019 року №, яким застосовано до позивачки штрафні санкції у розмірі 47870,00 грн. Позивачка із вказаним рішенням не погоджується, а в обґрунтування цього зазначає, що:

по-перше, перевіряючі під час проведення фактичної перевірки невірно визначили строк дії ліцензії, а саме зазначили 11.01.2019 року останнім днем її дії, хоча у ліцензії визначено «до 12.01.2019 року». З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, а також висновки Верховного Суду позивачка вказує, що за правилами обчислення строків формулювання «до» передбачає включення кінцевої дати у відповідний строк. За таких обставин, висновки Акту перевірки не відповідають фактичним обставинам, та, як наслідок, оскаржуване рішення прийнято на основі хибних висновків;

по-друге, відповідачем не досліджено питання щодо «зберігання» та «реалізації» алкогольних напоїв, а тому безпідставно сформовано висновок про те, що приміщення бару, де проходила фактична перевірка, є місцем зберігання підакцизного товару. Позивачка вказує, що приміщення бару є лише місцем реалізації товару, а місце зберігання перевіряючими не досліджувалось взагалі;

по-третє, позивачка ставить під сумнів суму штрафних санкцій, визначену в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, оскільки будь-яких розрахунків суми штрафних санкцій відповідачем не було складено та надано.

20.08.2019 року за вх.№29873/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник висловив незгоду із заявленими позовними вимогами. В обґрунтування зазначеного представник вказує, що під час проведення перевірки посадовими особами Головного управління ДФС в Одеській області було виявлено місце зберігання алкогольних напоїв, яке у встановленому порядку не внесено до Єдиного реєстру місць зберігання. За фактом виявленого порушення законодавства у сфері обігу підакцизних товарів було складено податкове повідомлення рішення, сума штрафних санкцій у якому визначена на підставі вартості товару, яке зберігалось у місці, відомості щодо якого не внесені до Єдиного реєстру. Сума штрафних санкцій визначалась на підставі ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_3, бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», а видами її діяльності є: од КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; Код КВЕД 56.21 Постачання готових страв для подій; Код КВЕД 56.29 Постачання інших готових страв; Код КВЕД 56.30 Обслуговування напоями (основний) (а.с.17-18).

Наказом Головного управління ДФС в Одеській області від 19.06.2019 року №4700 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 за підписом заступника начальника В. Попова призначено проведення з 21.06.2019 року фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_2, адреса господарської діяльності: АДРЕСА_3 , бар при готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1», тривалістю 10 діб, перевіряємий період з 11.04.2017 року - по дату закінчення фактичної перевірки (а.с. 37).

Фактичну перевірку в барі при готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1» проводили головні державні ревізори-інспектори відділу ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

За результатами проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 бару при готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1» державні ревізори-інспектори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 склали акт (довідку) від 21.06.2019 року за № 000963 (а.с. 38-43), згідно якого встановлено:

«В період з 12.01.2019 року по 17.01.2019 року у ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), були відсутні діючі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. В період з 12.01.2018 року по 11.01.2019 року включно ФОП ОСОБА_1 , мала в наявності ліцензію № НОМЕР_4. В період з 18.01.2019 року ФОП ОСОБА_1 має в наявності ліцензію № НОМЕР_3 , з терміном дії по 17.01.2020 року включно.

В ході перевірки встановлено порушення ст.15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), в частині зберігання алкогольних напоїв в місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, а саме зберігання алкогольних напоїв в період з 12.01.2019 року по 17.01.2019 року. Алкогольні напої, які були придбані до 18.01.2019 року та зберігалися в період з 12.01.2019 року по 17.01.2019 року, відображені у додатках 1-4 до акту перевірки», де також визначена їх вартість, усього на загальну суму 47870грн..

За результатами проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 бару при готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 21.06.2019 року по 27.06.2019 року державні ревізори-інспектори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в акті від 21.06.2019 року за № 000963 дійшли до наступних висновків:

«За порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) передбачена фінансова санкція відповідно до вимог ст. 17 Закону України від 19.12.1995 року №481- 95-ВР (із змінами та доповненнями)».

ФОП ОСОБА_1 не погодилась із вказаними висновками в акті фактичної перевірки від 21.06.2019 року за № 000963, про що безпосередньо в ньому і зазначила (а.с.39 зворотній бік), а саме: «Місце роздрібної торгівлі на період переоформлення ліцензії не є місцем зберігання і не потребує його внесення до Єдиного реєстру».

05.07.19 позивачка подала заперечення на вказаний акт перевірки (а.с.44-50).

16.07.2019 ФОП ОСОБА_1 отримала відповідь на заперечення за підписом заступника ДФС в Одеській області А. Бондаренко, в якій зазначається, що висновки, викладені в акті перевірки за №12/15-32-40-03/ від 01.07.2019 року, є обґрунтованими (а.с. 51-52).

19.07.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій за порушення ст.15 ЗУ №481-95 від 19.12.1995р. та на підставі ст.17 цього Закону у розмірі 47870грн., не погоджуючись із яким позивачка і звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Для правильного вирішення спору суду необхідно встановити правомірність висновків податного органу щодо визначення терміну дії ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та проаналізувати чинне законодавство на предмет визначення місця зберігання алкогольних напоїв.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно частини 12 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 № 493 був затверджений Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, відповідно до пункту 25 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у ліцензії зазначається, зокрема, термін дії.

Як вбачається із матеріалів справи, у перевіряємому період позивачка здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії №01, виданої Головним управлінням ДФС в Одеській області 12.01.2018 року. Термін дії ліцензії - з 12.01.2018 до 12.01.2019 року (а.с. 37). На зворотньому боці Ліцензії містяться відмітки про сплату квартальних внесків.

Суд зазначає, що Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не визначено кінцевої дати строку дії ліцензії. Визначено лише, що ліцензія видається строком на 1 рік.

Згідно з частиною 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно з частинами першою, другою статті 251 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частина 2 цієї статті передбачає, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 254 ЦК України встановлено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Терміни дії ліцензії був визначений повноважним органом з настанням календарної дати, - 12.01.2019, шляхом зазначення прийменника "до", який в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.72 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу вживання в ліцензії її кінцевої дати дії "до 12.01.2019" та положень Конвенції, суд погоджується із думкою позивачки щодо недопущення порушень вимог Закону N 481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій - 12.01.2019р.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивачки стосовно невірного визначення перевіряючими у Акті терміну дії ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями. зауважуючи, що відповідачем жодним чином не спростовано даного доводу у відзиві на позов.

Згідно частини 33 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Частиною 36 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), місце зберігання - це місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - це перелік місць зберігання, який ведеться органами державної податкової служби України і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Згідно з частинами 34, 35 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків. До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджений наказом ДПА України від 28.05.2002 № 251 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання та форми довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру», відповідно до положень пунктів 1.1, 2.2 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до Єдиного реєстру вносяться, зокрема, місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів на підставі заяви суб`єкта господарювання, до якої додано належним чином засвідчену копію ліцензії на відповідний вид діяльності.

Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для внесення місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру є саме зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів в приміщенні, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів та не є місцем їх реалізації.

Вимоги до місця зберігання алкогольних напоїв визначені у пункті 16 постанови Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 № 854 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями», в якому (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що алкогольні напої зберігаються у спеціальних приміщеннях, відомості про місцезнаходження яких заносяться до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

При цьому, Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під роздрібною торгівлею розуміє діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування; а місцем торгівлі визначає місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Суд зазначає, що чинним законодавством чітко відмежовуються поняття «місце зберігання товару» та «місце реалізації товару». В контексті аргументів сторін суд не може погодитись із твердженням відповідача про те, що приміщення бару є місцем зберігання алкогольних напоїв, адже у такому випадку постає питання щодо місця його реалізації. Беручи до увагу специфіку господарської діяльності за кодом КВЕД 56.30 Обслуговування напоями (основний) та порядок проведення фактичної перевірки, визначення місця саме реалізації товару є для перевіряючих очевидним фактом.

Як убачається із документів фактичної перевірки, висновок про зберігання алкогольних напоїв у барі з порушенням вимог ст.15 Закону щодо внесення місця зберігання до Реєстру ґрунтується на тому, що у період з 12.01.2019р. по 17.01.2019р. ФОП не мала діючої ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Суд вважає ці висновки перевіряючих безпідставними та не підтверджуючими вчинення порушення, оскільки 11.01.2019р. ГУДФС в Одеській області зареєструвало Ліцензію на право здійснення ФОП ОСОБА_1 за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_3 , бар при готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1», - роздрібної торгівлі алкогольними напоями з терміном дії з 18.01.2019р. по 18.01.2020р., а останнім днем терміну дії попередньої Ліцензії є 12.01.2019р.

Вказане свідчить, що до сплину терміну дії попередньої ліцензії ФОП були вчинені дії із оформлення ліцензії на новий строк, про що вона і зазначила у зауваженнях до Акту перевірки.

Враховуючи викладене, суд вважає протиправними висновки фактичної перевірки щодо порушення ФОП вимог ст.15 Закону, відповідальність за яке передбачена ст.17 ЗУ №481-95.

Відповідно до ст.17 ч.2 ЗУ №481-95 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Суд критично ставиться до доводу позивачки стосовно відсутності розрахунку суми штрафної санкції в податковому повідомленні-рішенні №, оскільки сума штрафу визначена згідно вартості товару, який зберігався, та на підставі ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що згідно відомостей Додатків до Акту №№1-4 склала 47870грн.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідачем не доведена обґрунтованість та законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а відзив на позовну заяву відтворює законодавчі норми та зміст документів перевірки, не містить будь-яких змістовних аргументів на противагу доводам позивача.

Викладене є підставою для задоволення позову ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят чотири) грн. 40 коп. (а.с. 4), отже підлягають стягненню з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 768 (сімсот шістдесят чотири) грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019 року за №, виписане Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Головним управлінням ДФС в Одеській області.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 23.09.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.