Справа № 753/8237/15-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України
19 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 753/8237/15-а
адміністративне провадження № К/9901/8766/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Кравчука В. М., Чиркіна С. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанови Дарницького районного суду м. Києва (у складі головуючого судді Куренкова Є. С.) від 02 листопада 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Костюк Л. О., суддів Бужак Н. П., Твердохліб В. А.) від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про перерахунок та сплату коштів,
УСТАНОВИВ:
У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі Міноборони) про стягнення з відповідача заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги в сумі 163 165,44 грн.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що, отримавши 22 червня 2011 року інвалідність ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, він має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 54-місячного грошового забезпечення на підставі ч. 2 ст. 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII ) та п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовці, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499), а не в розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Дарницький районний суд м. Києва від 21 жовтня 2014 року адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, (далі Комісія) від 30 серпня 2011 року в частині встановлення ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги, призначеної на підставі ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII та стягнув з Міноборони на користь позивача 163 165,44 грн.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 грудня 2014 року скасував постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги в сумі 163165,44 грн і відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову в цій частині. Крім того, апеляційний суд зобов`язав Міноборони здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Порядку № 499 у редакції станом на 22 червня 2011 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. В іншій частині постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року залишив без змін.
Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 квітня 2015 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з необхідністю дослідження питання про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 18 вересня 2015 року визнав поважною причину пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом, і вступною та резолютивною частиною постанови від 02 листопада 2015 року адміністративний позов задовольнив частково. Зобов`язав Міноборони здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 2 Порядку № 499 у редакції станом на 22 червня 2011 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
У зв`язку з тим, що Верховна Рада України Постановою від 12 листопада 2015 року № 787-VIII звільнила ОСОБА_2 з посади судді Дарницького районного суду м. Києва, повний текст постанови від 02 листопада 2015 року ним виготовлений не був і, відповідно в матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року вступну та резолютивну частини постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року скасовано та прийнято ухвалу, якою позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 жовтня 2016 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року скасував, а справу направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 листопада 2016 року скасував вступну та резолютивну частину постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року та зобов`язав Міноборони здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Порядку № 499 у редакції станом на 22 червня 2011 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. У задоволенні решти позову відмовив.
У листопаді 2016 року Міноборони подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просило скасувати вступну та резолютивну частину постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року і залишити позов без розгляду.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, Міноборони зазначило, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та помилково не залишили позов ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 січня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) викладено в новій редакції.
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18 вересня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командувача ракетних військ і артилерії - начальника управління ракетних військ і артилерії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України і 23 листопада 2008 року звільнений з військової служби за станом здоров`я.
З 22 червня 2011 року ОСОБА_1 установлена ІІ група інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків при проходженні військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду Київської медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 23 червня 2011 року серії ААА № 144784.
Рішенням Комісії Міноборони від 30 серпня 2011 року позивачу було призначено одноразову грошову допомогу по інвалідності в розмірі 30-місячного грошового забезпечення на підставі Порядку № 499 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2011 року № 815, а 27 грудня 2011 року ОСОБА_1 виплачено таку допомогу у розмірі 172 344,00 грн.
З матеріалів справи також убачається, що 15 червня 2012 року на підставі постанови Дарницького районного суду м. Києва від 13 вересня 2011 року, якою, зокрема, був установлений більший розмір грошового забезпечення, Міноборони здійснив доплату позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності в розмірі 31 612,80 грн.
Не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.
При ухваленні оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Міноборони протиправно виплатило позивачу, як інваліду ІІ групи, одноразову грошову допомогу в розмірі 30-місячного грошового забезпечення на підставі Порядку № 499 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2011 року № 815, оскільки станом на момент установлення йому ІІ групи інвалідності (22 червня 2011 року) Порядком № 499 було передбачено таку допомогу у розмірі 54 розмірів місячного грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у цій справі є вимога позивача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи.
З матеріалів справи вбачається, що ІІ групу інвалідності йому встановлено з 22 червня 2011 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року) було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 2 Постанови КМУ № 499, (у редакції, чинній на момент установлення позивачу інвалідності) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам II групи виплачується в розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
Абзацом 5 підп. 4 п. 2 вищевказаного Порядку визначено, що при обчисленні одноразової грошової допомоги грошове забезпечення визначається, зокрема, для звільнених з військової служби на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військове звання, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, оскільки на момент установлення йому II групи інвалідності п. 2 Постанови КМУ № 499 передбачав саме такий розмір цієї допомоги.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Подібна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що рішення Комісії про виплату ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи, унаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразової грошової допомоги в розмірі 30-місячного грошового забезпечення на підставі Порядку № 499 (у редакції, чинній з 11 серпня 2011 року) є незаконним та необґрунтованим.
Крім того, суд не погоджується з доводами Міноборони стосовно наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій у зв`язку з тим, що позивач пропустив установлений ст. 99 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строк для звернення до суду з цим позовом, з огляду на такі обставини.
Суд апеляційної інстанції правильно встановив, що при новому розгляді справи Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 18 вересня 2015 року визнав поважною причиною пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з огляду на те, що оскільки сума допомоги сплачувалася позивачу двома платежами у грудні 2011 року та в червні 2012 року, а тому позивач дізнався про невірне нарахування одноразової грошової допомоги з листа департаменту фінансів Міністерства оборони України від 15 травня 2014 року де зазначено, що розрахунок проведений відповідно до Порядку № 499 (у редакції, чинній з 11 серпня 2011 року), якою зменшено розмір такої допомоги.
Також колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі Вищого адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року зазначено про необхідність врахування при розгляді цієї справи положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів України про працю, згідно з якою в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Конституційний Суд України в Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.
Таким чином, аргументи скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом є безпідставними.
Крім того, розглядаючи наведені відповідачем аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи Міноборони, викладені в його касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржник не спростував.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. В. Саприкіна
Судді
В. М. Кравчук
С. М. Чиркін