Справа № 160/6619/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року Справа № 160/6619/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № Ф-751-54/427 від 13.02.2019 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску у розмірі 17 284,72 грн. (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 72 копійки).
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 02.02.2015 року була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, однак підприємницьку діяльність вона не здійснювала та 17.05.2019 року було припинено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця за її рішенням. Крім того, зазначила, що в порушення п. 10 розділу IV Інструкції, відповідачем обчислено єдиний внесок на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів, а не актів документальної перевірки, оскільки жодної перевірки відповідачем не здійснювалося, акт перевірки не складався, а позивачкою діяльність не велась та звітність не подавалась. Враховуючи вищевикладене, позивачка вважає, що висновки ГУ ДФС у Дніпропетровській області є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах га випливають із невірного застосування норм чинного законодавства, у зв`язку з чим Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-751-54/427 від 13.02.2019 року підлягає скасуванню, оскільки прийнята в порушення п. 10 розділу IV Інструкції, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
09 серпня 2019 року надійшов відзив від відповідача, в якому просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції посилались на те, що позивач з 2015 року перебувала на обліку в органах ДФС як фізична особа-підприємець та на дату винесення оскаржуваної вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності. Тому, відповідно до Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464), зобов`язана була нарахувати та сплатити єдиний внесок незалежно від фінансового стану та отримання прибутку.
09 вересня 2019 року позивачка надала до суду відповідь на відзив в якій зазначила, що станом 31.01.2019 року нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 та 2018 роки лише на підставі облікових даних інформаційної системи ГУ ДФС у Дніпропетровській області, у даному випадку має місце порушення Відповідачем процедури та строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску. У зв`язку з чим, недотримання Відповідачем строків прийняття відповідних рішень позбавило Позивачку можливості передбачати наслідки, а також, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку та, як наслідок, призвело до покладення на Позивача надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) як фізична особа-підприємець з 02.02.2015 року та перебуває на обліку у Західно-Донбаській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, на спрощеній системі оподаткування, як платник єдиного податку 1 групи, та єдиного внеску (витяг не надано) за видом діяльності КВЕД 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами (основний).
Згідно Довідки від 07.04.2016 р. ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено 17.05.2019, що не заперечується сторонами.
З 17.10.2016 року по дату звернення до суду ОСОБА_1 працює в КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на посаді кондуктора громадського транспорту, що підтверджується довідкою № 147 від 10.07.2019 року (а.с 17). За весь період роботи позивача на вказаній посаді роботодавець сплачував за позивачку єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як застрахованої особи, що підтверджується довідкою від 23.07.2019 року за формою №ОК-7 (а.с.23).
Не погодившись з прийнятою контролюючим органом вимогою від 13.02.2019 року позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом №2464.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464).
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.2 Закону №2464).
Згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем (ч.4 ст.6 Закону №2464).
Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017 року, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями навіть у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
База нарахування єдиного внеску визначається ст.7 Закону №2464, але в будь-якому разі не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
В ч.7 ст.9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Платники єдиного внеску, зазначені у п.4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абз. 3 та 5 ч.8 ст.9 №2464).
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №2464 органи доходів і зборів мають право, серед іншого: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.
В ч.1 ст.25 Закону №2464 зазначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку
Так, відповідно до п.1 р.VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою (п.2 р.VI Інструкції №449).
Згідно п.3 р.VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (п.4 р.VI Інструкції №449).
Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що для визначення факту не сплати єдиного внеску, нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску повинна передувати перевірка платника податків, за результатами якої складається акт перевірки, з огляду на те, що такі дії не відповідають вимогам Інструкції №449, згідно п.п.2 п.2 розділу VII якої чітко передбачено, що розрахунок цієї фінансової санкції (за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску) здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Таким чином, суд вважає, що визначальним для вирішення цієї справи є встановлення факту несплати позивачем єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів.
Вказана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 13.11.2018 року у справі №813/4686/16. А відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали у 2017 - 2018 роках фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону №2464).
Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що вона має право на звільнення від сплати єдиного внеску.
Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями чинним законодавством не передбачено.
Тому, суд не бере до уваги твердження позивача про відсутність підстав для прийняття вимоги з огляду на те, що з жовтня 2016 року вона працює в КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на посаді кондуктора громадського транспорту та єдиний внесок за неї сплачує роботодавець, оскільки чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, які одночасно перебувають у трудових відносинах.
Щодо посилань позивача на порушення відповідачем строку направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) суд зазначає, що зазначені обставини не впливають на обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний соціальний внесок, а тому не можуть бути підставою для скасування вимоги. Також, суд зауважує, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки не застосовується (п.13 р.VII Інструкції №449 та ч.16 ст.25 Закону №2464), а оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідає формі, встановленій Інструкцією №449.
Таким чином, посилання позивача на порушення процедури та строків прийняття оскаржуваної вимоги, спростовується вищевикладеним.
Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішення.
Суд, відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно ст.139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.2, 9, 77, 90, 143, 241- 246, 255, 257 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев