Справа № 300/1505/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. справа № 300/1505/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби України у місті Києвіпро визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за №2-2615 від 23.04.2019, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного Управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за №2-2615 від 23.04.2019, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 93 648,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не є землекористувачем земельної ділянкиза адресою: АДРЕСА_1 , однак, відповідач протиправно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за №2-2615 від 23.04.2019 визначив позивачу земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 93 648,63 грн. як власнику вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу (представнику позивача) надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням вказаних недоліків, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву, який надійшов на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 15.08.2019, в якому позовних вимог не визнав, просив в задоволенні позову відмовити на тій підставі, що податкове повідомлення-рішення за №2-2615 від 23.04.2019 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 93 648,63 грн. є правомірним, прийнятим відповідно даних міського земельного кадастру про земельні ділянки у місті Києві та згідно норм Податкового кодексу України (а.с. 51-54).

19.08.2019 представник позивача подав суду відповідь на відзив, мотивований тим, що у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку, яка стала об`єктом для нарахування відповідачем земельного податку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням (а.с. 60-62).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

23.04.2019 Головне Управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, податковим повідомленням-рішенням за №2-2615 визначило ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 93 648,63 грн. (а.с. 10).

Об`єктом оподаткування земельним податком слугувала земельна ділянка площею 0,158736 га, на якій знаходиться багатоквартирний житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 1 938, 20 кв. м., яке до 06.03.2018 належало позивачу.

Згідно договору дарування нежилого приміщення від 07.03.2018, ОСОБА_1 передала безоплатно ОСОБА_2 , як дарунок, нежиле приміщення, загальною площею 1 938,20 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-22).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у місті Києві за №97-26-0.21-2259/35-18 від 08.08.2018, відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на території міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 та рішення органів державної влади та місцевого самоврядування про передачу її у власність/користування фізичним чи юридичним особам, в Головному управлінні Держгеокадстру у місті Києві відсутні. Земельна ділянка за вказаною адресою відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України не сформована, в Головному управлінні Держгеокадстру у місті Києві відсутня інформація щодо вказаної земельної ділянки (а.с. 25-26).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначає і регулює Податковий кодекс України.

Розділ ХІІ Податкового кодексу України визначає податок на майно.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу (пункт 269.2 статті 269 Податкового кодексу України).

При цьому, суд зазначає, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14);

землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14);

земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (підпункт 14.1.74 пункту 14.1 статті 14).

Згідно статті 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 271.1 статті 271 даного Кодексу, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 271.2 статті 271Податкового кодексу України, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Стаття 79-1 Земельного кодексу України визначає формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина 1).

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (частина 2).

Частинами 3-4 статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до частин 10-12 даної статті Земельного кодексу України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи встановлені обставини та аналіз норм права, суд встановив, що земельна ділянка площею 0,158736 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України не може бути об`єктом цивільних прав, тобто є не сформованою, відомості про яку в Державному земельному кадастрі відсутні.

Як наслідок, суд не встановив прав позивача на власність чи користування земельною ділянкою площею 0,158736 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , а відповідач суду не довів такого права позивача на користування чи володіння вказаною земельною ділянкою, тобто судом встановлено відсутність об`єкта оподаткування, а позивач не може бути платником земельного податку за відсутності об`єкта оподаткування.

Окрім того, судом встановлено, що право приватної власності на спірну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 23-24).

Стосовно тверджень відповідача у відзиві про те, що згідно витягу з бази даних ПК «Кадастр» станом на 31.05.2018, наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА, позивач перебуває на обліку в ДПІ Дніпровського району ГУ ДФС у м. Києві як платник податку на майно в частині плати заземлю з фізичних осіб за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що жодним належним письмовим чи будь-яким іншим доказом відповідач вказане не підтверджує, при цьому, положеннями статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування на кожну сторону. Так, відповідно до частини 1 вказаної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставини, суд вважає, що відповідачем при прийняття оскарженого податкового-рішення зроблено передчасні та необґрунтовані висновки щодо позивача як користувача земельною ділянкою площею 0,158736 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому є протиправним та підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення за №2-2615 від 23.04.2019.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної фіскальної служби України у місті Києві на користь ОСОБА_1 сплачений згідно квитанції за №0.0..1 від 15.07.2019 судовий збір у розмірі 936,50 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ,04116, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за №2-2615 від 23.04.2019, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ,04116, ) за №2-2615 від 23.04.2019 про визначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суми податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 93 648,63 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ,04116, ) сплачений судовий збір в розмірі 936 (дев`ятсот тридцять шість) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.