Справа № 240/8631/19
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8631/19

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос Оксана Валентинівна

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

18 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

позивач 12.06.2019 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та зобов`язати скасувати вимогу від 03.06.2019 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 позов задоволено.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Дідківського А.С. щодо винесення вимоги №3.2/7319 від 03.06.2019.

Скасовано вимогу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Дідківського А.С. №3.2/7319 від 03.06.2019.

Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 1921 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що прийняття наказу № 6-331/14-19-СГ від 30.01.2019 не є фактичним виконанням судового рішення, оскільки не відновлює права стягувача у виконавчому провадженні за відновленням яких останній звертався до органу примусового виконання рішень.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що рішення у справі №806/1942/18 виконано позивачем у повному обсязі 30.01.2019 до відкриття виконавчого провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

06.06.2018 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/1943/18 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, оформлену листом від 30.03.2018 №12741/0-1742/0/22-18, у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби" (код КВЦПЗ А 01.08) орієнтовною площею 45.0000 (сорок п`ять) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "для сінокосіння і випасання худоби" (код КВЦПЗ А 01.08) орієнтовною площею 45.0000 (сорок п`ять) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту. В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, Житомирським окружним адміністративним судом 05.12.2018 видано виконавчий лист № 806/1943/18.

19.04.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58949618 з примусового виконання виконавчого листа № 806/1943/18.

08.05.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області направлено лист за вих.№11-6-0.62-1989/2-19, в якому повідомлено про виконання рішення суду від у справі № 806/1943/18. На підтвердження викладеної інформації додано копію наказу № 6-331/14-19-СГ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "для сінокосіння і випасання худоби" (код КВЦПЗ А 01.08) орієнтовною площею 45.0000 (сорок п`ять) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.

03.06.2019 старшим державним виконавцем Дідківським А.С. винесено вимогу №3.2/7319, якою позивача зобов`язано в 5-тиденний термін з дати отримання вимоги письмово повідомити про причини, які перешкоджають виконанню судового рішення, а також про виникнення обставин, які обумовлюють зупинення виконавчого провадження.

У вимозі зазначено, що державному виконавцю надіслано наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ з написом, що цей наказ втратив чинність на підставі наказу від 30.01.2019 №6-334/14-19-СГ.

Не погоджуючись із вказаною вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що на виконання судового рішення Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області видало наказ № 6-331/14-19-СГ від 30.01.2019 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "для сінокосіння і випасання худоби" (код КВЦПЗ А 01.08) орієнтовною площею 45.0000 (сорок п`ять) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту, що свідчить про виконання рішення суду у справі № 806/1942/18 у повному обсязі 30.01.2019 до відкриття виконавчого провадження.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Умови, за яких виконавче провадження підлягає закінченню, передбачені ст.39 Закону, серед яких, зокрема, відповідно до п.9 ч.1 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок виконання рішення немайнового характеру передбачений розділом 8 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.1 ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно матеріалів справи, на виконання судового рішення Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області видало наказ № 6-331/14-19-СГ від 30.01.2019 "Про виконання рішення суду", яким надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду строком на 49 років з цільовим призначенням "для сінокосіння і випасання худоби" (код КВЦПЗ А 01.08) орієнтовною площею 45.0000 (сорок п`ять) га, яка розташована в адмінмежах Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області за межами населеного пункту.

Однак, наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30.01.2019 №6-334/14-19-СГ "Про втрату чинності наказу Головного управління № 6-331/14-19-СГ" від 30.01.2019 визнано таким, що втратив чинність наказ від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ "Про виконання рішення суду".

Тобто, на момент прийняття вимоги державного виконавця Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018, тобто фактично рішення суду не виконано.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом (ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів").

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст. ст. 14 та 370 КАС України, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2018, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України.

При цьому, прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області наказу від 30.01.2019 №6-334/14-19-СГ "Про втрату чинності наказу Головного управління № 6-331/14-19-СГ" від 30.01.2019, яким визнано таким, що втратив чинність наказ від 30.01.2019 №6-331/14-19-СГ "Про виконання рішення суду" свідчить про ухилення позивача від обов`язку виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади.

Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід`ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов`язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу) (п.87 рішення Європейського Суду з прав людини "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26.10.2000).

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно п. 63,64 Рішення ЄСПЛ по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, рішення набуло статусу остаточного 15.01.2010), стаття 13 Конвенції прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі ОСОБА_2 , пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" від 10.04.2008).

Отже, апеляційний суд враховує наявність судового рішення щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності в оренду, яке набрало законної сили та є підставою для виконання такого рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що прийняття 30.01.2019 наказу про виконання рішення суду та цього ж дня, 30.01.2019 скасування цього наказу іншим наказом управління Держгеокадастру свідчить про зловживання позивачем своїми правами з метою ухилення від виконання рішення суду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність ухвали суду від 13.06.2019 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не впливає на кваліфікацію спірних правовідносин, оскільки на момент направлення відповідачем оскаржуваної вимоги такої ухвали не існувало.

Таким чином, враховуючи викладені вище норми та встановлені обставин справи колегія суддів вважає правомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Дідківського А.С. щодо формування вимоги державного виконавця №3.2/7319 від 03.06.2019, а позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" вказано, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 "Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Наказом Міністерства юстиції від 20.04.2016 № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. У зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, заміна відповідача проведена не була, відтак судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст. 52 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже з наведеного слідує, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі залучити до участі у справі належного відповідача, а зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна позиція викладена Верховним Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №357/11497/16-а.

Стосовно клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представників позивача у розгляді інших судових справ, суд зазначає, що наведені представником позивача обставини не є підставою для відкладення розгляду справи, при цьому суд враховує скорочені терміни розгляду даної категорії справ передбачені ч. 7 ст. 287 КАС України, а також те, що в матеріалах справи достатньо доказів для повного дослідження обставин справи та прийняття законного рішення у справі без участі сторін в порядку письмового провадження, а тому клопотання представника позивача про відкладення судового розгляду справи задоволенню не підлягає.

Таким чином, з метою дотримання принципу верховенства права та недопущення зловживання позивачем своїми правами, забезпечення стабільності суспільних відносин, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року скасувати та прийняти нову.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.