Справа № 281/327/19
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 281/327/19

Головуючий у 1-й інстанції: Свинченко Г.Д.

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

19 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенант поліції Бичкова Олега Дмитровича на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2019 року (місце ухвалення рішення смт. Лугини) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України лейтенанта поліції Бичкова Олега Дмитровича, третя особа - Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до Поліцейського роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України лейтенанта поліції Бичкова Олега Дмитровича (відповідач вказаний з урахуванням ухвали про виправлення описки), в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову НК №548875 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.04.2019 відповідачем було винесено постанову про накладення на нього (позивача) адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у вигляді штрафу за ч. 2 ст.122 КУпАП, а саме порушенням п. 9.2 (б) ПДР України.

В обґрунтування поданого позову посилався на те, що він ПДР не порушував та зазначив, що інспектор незаконно виніс постанову відносно нього. Працівником поліції в порушення ст. 256 КУпАП, не було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказуються суть правопорушення, обставини, інформація про свідків і потерпілих, якщо останні є.

Крім того, зазначав, що постанова була винесена на місці зупинки транспортного засобу та порушено порядок винесення останньої відповідно до ст. 276 КУпАП. Додав, що з будь-якими документами складеними на місці зупинки інспектор його не ознайомлював, постанову не зачитував та не вручав.

Позивач стверджував, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону. Вважав постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2019 року (з урахуванням ухвали Лугинського районного суду Житомирської області від 04.07.2019 про виправлення описки) адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України рядового поліції Бичкова Олега Дмитровича, третя особа: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено.

Визнано протиправними дії поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України рядового поліції Бичкова Олега Дмитровича в частині складання постанови серії НК № 548875 від 06.04.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст.122 КУпАП.

Скасовано постанову НК № 548875 від 06.04.2019, винесену поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України рядовим поліції Бичкова Олегом Дмитровичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрито провадження відносно останнього.

Стягнуто з поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України рядового поліції Бичкова Олега Дмитровича на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3457,80 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на викладені доводи та прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2019 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт вважає, що відповідачем до суду надано достатньо доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. Вказує на безпідставність стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.04.2019 відносно позивача ОСОБА_1 відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій зазначено, що 06.04.2019, керуючи автомобілем "Фольксваген" державний номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин 197 км, останній здійснюючи правий поворот не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, то оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю. Крім того, наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу за договором, роботу здійснену адвокатом в межах даного позову в повній мірі, обумовлений сторонами розмір гонорару відповідає складності справи та є розумним, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що понесені судові витрат на правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року" (далі - ПДР України).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б)перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім того відповідно до п.п. 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису…

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

На підтвердження вини позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення в матеріалах справи наявні копія протоколу про адміністративне правопорушення, копія оскаржуваної постанови та наданий відповідачем відеозапис.

При дослідженні вищевказаного відеозапису не можливо встановити, що саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Фольксваген" державний номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин 197 км, здійснюючи правий поворот не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і до суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем порушення вимог п. 9.2 "б" ПДР України.

Тобто, докази на підставі яких прийнята постанова, які підтверджують скоєння позивачем правопорушення відсутні. В свою чергу, позивач не визнає факту вчинення ним порушення ПДР та в позовній заяві зазначив, що в даному випадку відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що інспектор при прийнятті оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 548875 від 06.04.2019 року підлягає скасуванню.

З приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частина 3 ст.134 КАС України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

З договору про надання правничої допомоги від 09.04.2019 вбачається, що предметом даного договору є надання правничої допомоги клієнтові у всіх справа, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом його прав та законних інтересів.

До суду надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Ордер серії ЖТ 47144 від 09.04.2019, попередній розрахунок вартості адвокатських послуг з урахуванням виконаних робіт.

На підтвердження отримання гонорару, адвокатом надано до суду акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги б/н від 09.04.2019, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 10.06.2019 в розмірі 3457,80 грн та квитанцію до прибуткового ордеру від 10.06.2019 № 10/06-1.

Згідно з розрахунком розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги адвокат Бовсунівський О.В. надав позивачу такі види професійної правничої (правової) допомоги: правова консультація, підготовка позовної заяви, участь у судовому засіданні (а.с.55).

За цим розрахунком, витрати адвоката склали :

- правова консультація 384,20 грн;

- підготовка позовної заяви (3 год)2305,20 грн;

- участь в судовому засіданні 768,40 грн.

Всього витрат - 3457,80 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції надано оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України та поданим на обґрунтування доказам :

- ця справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та законодавством, яке регулює спірні правовідносини, підлягає вирішенню з особливостями, визначеними ст.286 КАС України ;

- сума застосованого штрафу - 425 грн є незначною;

- позовна заява складена адвокатом на 7-х аркушах, не містить складного правового аналізу, оскільки справа не є складною і не потребує глибокого вивчення правової бази та судової практики.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд звертає увагу, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Вказана позиція викладена в додатковій постанові Верховного суду від 05.09.2019 року у справі №826/841/17.

Проаналізувавши розрахунок та надані докази на підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової (правничої) допомоги, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на правову допомогу у цій справі у розмірі 3457,80 грн не є співмірними із складністю цієї справи, враховуючи, в тому числі, той факт, що позивачем оскаржується постанова серії НК № 548875 від 06.04.2019 року, якою на нього накладено штраф у розмірі 425 грн, тобто у сумі меншій ніж розмір правничої допомоги.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 222 КпАП України, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відтак, при винесенні оскаржуваної постанови з поліцейський роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України рядовий поліції Бичков Олег Дмитрович діяла, як представник Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (враховуючи положення ч.1 ст. 139 КАСУ) з Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 в розмірі 1500 грн.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на встановлені обставини справи та положення законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення з поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України рядового поліції Бичкова Олега Дмитровича на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 3457,80 грн та прийняттям в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенант поліції Бичкова Олега Дмитровича задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2019 року в частині стягнення з поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП України рядового поліції Бичкова Олега Дмитровича на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3457,80 грн - скасувати.

Прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1500,00 (одна тисяча п"ятсот) грн.

В іншій частині рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 вересня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.