Справа № 826/12360/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Справа № 826/12360/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛІҐАЛ» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛІҐАЛ»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ІНВЕСТБАНК»

Красюка Ігоря Івановича

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛІҐАЛ» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ІНВЕСТБАНК» Красюка Ігоря Івановича (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про визнання нікчемним договору про надання юридичних послуг від 24.02.2016 р. № 01-24/02/2016. Укладеного між ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК» і ТОВ «ЕВЕРЛІҐАЛ».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року провадження у справі закрито через непідсудність цього спору суду адміністративної юрисдикції.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції прийняв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 11.04.2018 р. у справі № 910/12294/16, та виходив з того, що позивач оскаржує рішення про віднесення правочину до нікчемних, виданий уповноваженою особою Фонду не як суб`єктом владних повноважень, а як органом управління Банком, що здійснює заходи із забезпечення збереження його активів і запобігання втрати майна та грошових коштів, а тому такий спір не є публічно-правовим.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що оскаржуване ним рішення Уповноваженої особи порушує його права та прийнято відповідачем на виконання наданих йому владно-управлінських повноважень, що Уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані повноваження, а тому виниклий спір є публічно-правовим.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду прийнята за неповного з`ясування обставин та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цієї справи, 24.02.2016 р. між ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» і ТОВ «ЕВЕРЛІҐАЛ» укладено договір про надання юридичних послуг № 01-24/02/2016.

Відповідно до акту приймання-передачі від 27.07.2016 р. юридичні послуги, що були предметом вказаного договору, надані в повному обсязі.

15.12.2016 р. Правлінням НБУ прийнято рішення № 490-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» до категорії неплатоспроможних» до категорії неплатоспроможних».

На підставі зазначеного рішення Правління НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 15.12.2016 р. № 2856 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Інвестбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

11.01.2017 р. Правлінням НБУ № 17-рш прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк».

На підставі вказаного рішення НБУ виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.01.2017 р. № 86, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Інвестбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

25.05.2017 р. відповідачем направлено позивачу повідомлення від 25.05.2017 р. № 554 про нікчемність договору, укладеного між ним і Банком.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI) Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов`язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку. Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй відповідних повноважень мають право:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторін за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку (ч. 4 ст. 37 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на виконання вимог вищенаведених положень Закону № 4452-VI Фонд в особі Уповноваженої особи діє не лише як суб`єкт владних повноважень, а й як орган управління Банку, який, окрім владно-розпорядчих функцій, також є учасником певних господарських правовідносин.

Разом з тим, хоча Законом № 4452-VI й передбачено компетенцію Уповноваженої особи здійснювати перевірку правочинів, укладених банком, на предмет їх нікчемності, правочин є нікчемним з моменту його укладення в силу закону, а не наказу чи рішення Уповноваженої особи Фонду, незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін відповідно до вимог закону, а не дій чи рішень Уповноваженої особи Фонду. Тобто, рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків, а є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №№ 910/12294/16, 910/24198/16, 819/353/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для врахування апеляційним судом при розгляді даної справи.

Відтак, встановлена правова природа такого рішення (наказу) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо визнання його протиправним і скасування, а тому такі позовні вимоги не підлягають розгляду в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. по справі № 809/316/16.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору, укладеного між позивачем і ПАТ «ІНВЕСТБАНК, яке не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, апеляційним судом також враховуються висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд, зокрема зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» («Занд проти Австрії») визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо закриття провадження в цій справі.

Доводи апелянта про те, що оскаржуване ним рішення Уповноваженої особи порушує його права та прийнято відповідачем на виконання наданих йому владно-управлінських повноважень, що Уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані повноваження, а тому виниклий спір є публічно-правовим, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

При цьому, аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, судова колегія приймає до уваги також висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛІҐАЛ» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛІҐАЛ» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19 вересня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: