Справа № 520/3569/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 р. Справа № 520/3569/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/3569/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непроведення перерахунку та індексації пенсії на протязі 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 років, відповідно до статті 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати відповідача на підставі статті 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» провести перерахунок та індексацію пенсії за період 2012-2017 років, а також стягнути на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої індексації пенсії на протязі 2012-2017 років, з урахуванням проведених платежів, однією сумою шляхом її перерахунку на рахунок позивача в ПАТ "Державний ощадний банк України";

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягаєь у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 року, а також 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2019 року;

- зобов`язати відповідача виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р., здійснивши виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р., з урахуванням проведених платежів, однією сумою.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 року, а також 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2019 року;

- зобов`язати відповідача виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р., здійснивши виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р., з урахуванням проведених платежів, однією сумою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії по інвалідності, призначеної з 22.05.2012 на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року у розмірі 60% грошового забезпечення.

22.07.2013 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про проведення індексації призначеної йому пенсії з 22.05.2012 року.

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не повідомило позивача про індексацію його пенсії починаючи з 2012 року.

Вважаючи, що відповідачем починаючи з 2012 року не проведено перерахунку пенсії та виплату проіндексованої пенсії, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних дій відповідача, оскільки перерахунок та індексування управлінням пенсії позивачу у спірному періоді здійснювалося з дотриманням вимог законодавства України.

Перевіряючи правомірність дій та рішень ГУ ПФУ в Харківській області щодо перерахунку пенсії та проведення індексації, з урахуванням підстав, на які посилається позивач, та висновків суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Пунктом 2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії. Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, підставами для проведення визначення розміру споживчих цін для здійснення індексації із встановленням відповідного базового місяця, є: 1) перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, визначеного Порядком №1078, 2) факт підвищення сум доходів громадян.

Відтак, встановлення вказаного підвищення, як і нарахування індексації, є механізмом часткового відшкодовування подорожчання споживчих товарів і послуг, зокрема, для такої категорії осіб, як пенсіонери, тому розмір цього підвищення має бути переглянутий у зв`язку зі зміною розміру пенсії відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.05.2012, 22.05.2012, 01.072012, 01.01,2013, 01.08.2013, 01.12.2013, 01.07.2014, 01.09.2015, 01.05.2016, 01.07.2016, 01.12.2016, 01.05.2017, 01.10.2017 пенсія позивача неодноразово перераховувалася з різних підстав (а.с. 39-47).

Дослідження окремих копій матеріалів пенсійної справи позивача свідчить про те, що позивачеві з 2012 року до розміру пенсії було встановлено доплату зафіксованої індексації (а.с.45-47).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не доведено жодними доказами, що Пенсійним фондом не здійснено та не виплачено індексацію його пенсії за спірний період та не наведено підстав, з якими позивач вважає суму нарахованої індексації неправомірною, а матеріали справи зазначених доказів не містять.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для перерахунку та виплати позивачу індексації пенсії за 2012-2017 р.р.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано обґрунтованих доводів правомірності оскаржуваних дій.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо не надання рішень, прийнятих за результати перерахунків пенсій, оскільки зазначені обставини не є предметом спірних правовідносин.

Разом з цим, колегія суддів не надає правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які не стосуються перегляду оскаржуваного рішення.

Щодо посилань апелянта на неправомірність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. 2 ст. 12 КАС України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи вказані положення, суд першої інстанції мав право на розгляд зазначеного спору в порядку спрощеного позовного провадження, а доводи апелянта в цій частині також є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо ненаправлення відповідачем на адресу позивача відзиву на позовну заяву спростовується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» ПН 545 (а.с.57).

Щодо вимог позивача про прийняття окремої ухвали, колегія суддів зазначає, що прийняття таких рішень є повноваженням суду, яке суд реалізовує на власний розсуд у разі встановлення порушень чинного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 по справі № 520/3569/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко