Справа № 300/950/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7441/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Микитин Н. М.,

час ухвалення рішення 06.06.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 06.06.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просила визнати протиправною відмову в призначенні їй пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язати призначити пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, з врахуванням періоду з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року із розрахунку один рік за один рік і шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме: з 18 грудня 2018 року, з врахуванням періоду проходження військової служби з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року до страхового стажу із розрахунку один рік за один рік і шість місяців. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області замінено правонаступником - Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Не погоджуючись з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що пільги щодо кратного обчислення стажу надавалися при умові укладання строкових трудових договорів про роботу в цих районах на строк не менше 3-х років. Документами, які містяться у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 не підтверджено факт укладення позивачем строкових трудових договорів, а тому період проходження нею військової служби з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року в районах Крайньої Півночі враховано позивачу до страхового стажу календарно. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що підстави для зарахування до трудового стажу із врахуванні коефіцієнту 1,5 за період роботи в районах Крайньої Півночі та районах прирівняних до них відсутні. Апелятн також вказав на необґрунтованість висновку суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу в зв`язку із тим, що представником позивача не надано жодного платіжного доручення банку, касового документа, які б свідчили про офіційну оплату наданих послуг. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що постановою Ради Міністрів СРСР від 08 липня 1974 року № 561 передбачалося зарахування до вислуги окремих періодів служби на пільгових умовах: один місяць служби у військових частинах залізничних військ, зайнятих на будівництві Байкало-Амурської залізничної магістралі з 08 липня 1974 року за півтора місяці, тому період проходження нею військової служби з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі підлягає обчисленню в кратному розмірі. Також звернула увагу на те, що понесені позивачем на професійну правничу допомогу документально підтверджені належно оформленими документами, наявними в матеріалах справи, а тому такі правильно стягнені в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у заявленому розмірі.

Представник позивача - Шевченко Н. М. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлениі належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2018 року ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком.

До вказаної заяви на підтвердження періоду проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ст.Воспорухан Верхньобуриїнського району Хабаровського краю з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року долучено: трудову книжку серії НОМЕР_2 , військовий квиток серії НОМЕР_3 , довідки з Галицького РВК від 13 квітня 2018 року № 60 66, лист Галицького РВК від 11 жовтня 2018 року №1427, засвідчені копії виписок із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 1980 року №332 та від 27 лютого 1986 року №36.

Листом №446/03 від 23 січня 2019 року Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком, мотивуючи це ненаданням письмових трудових договорів, які підтверджують право на пільги працівників, що працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, при цьому, роз`яснено, що пільгове обчислення стажу поширюється тільки на працівників, які уклали письмові строкові договори про роботу на Крайній Півночі та районах прирівняних до них. Період роботи ОСОБА_1 з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року зараховано до стажу в одинарному обчисленні та визначено її страховий стаж станом на день звернення із заявою 18 грудня 2018 року - 22 роки 5 місяців 17 днів, тобто менше мінімально необхідних 25 років. Враховуючи вказане, ОСОБА_1 набуде право на пенсію у віці 63 років.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що період проходження ОСОБА_3 військової служби з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі підлягає обчисленню в кратному розмірі, тому страховий стаж позивача, з огляду на зарахування до трудового стажу вказаного періоду із розрахунку один рік за один рік і шість місяців, становить 25 років 28 днів, таким чином позивач має право на призначення пенсії за віком згідно із ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком є відсутність у неї мінімально необхідного страхового стажу 25 років та встановлення відповідачем страхового стажу 22 роки 5 місяців 17 днів у зв`язку із відмовою у зарахуванні військової служби з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року, яку позивач проходила в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі із розрахунку один рік за один рік і шість місяців.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

П.5 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Частиною першою статті 52 Закону СРСР від 14 липня 1956 року «Про державні пенсії» визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб, а також пенсійне забезпечення їх сімей здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.

Питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - постанова № 590), указами Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі», 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Ст.78 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року передбачено, що період перебування громадян на дійсній військовій службі в рядах Збройних Сил СРСР зараховується до їх трудового стажу.

П.43 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та президії ВЦСПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28 передбачено, що загальний стаж роботи, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності за період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01 березня 1960 року-обчислюється з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Відповідно до п.«в» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

Ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Однією з соціальних пільг, визначених державою такій категорії громадян України, є обчислення вислуги років (часу проходження військової служби) на пільгових умовах для призначення пенсій.

Період проходження військової служби, що зараховується до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах, визначається постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», прийнятою відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з цим порядком до вислуги років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, і її обчислення (у тому числі на пільгових умовах) має здійснюватися у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо постановою не передбачено більш пільгових умов (абз.9 п.1 постанови № 393).

Таким чином, як законодавство колишнього СРСР до 1 січня 1991 року, так і законодавство України, передбачали пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 03 січня 1983 року №12 Верхньобуриїнський район Хабаровського краю віднесений до районів, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Факт проходження ОСОБА_1 військової служби з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року в районі, прирівняному до районів Крайньої Півночі підтверджуються відповідними доказами, а саме: записами у трудовій книжці позивача, довідками з Галицького РВК від 13 квітня 2018 року № 60, 66 та копіями виписок із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 1980 року №332 та від 27 лютого 1986 року №36, якими підтверджено, що позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ст.Воспорухан Верхньобуриїнського району Хабаровського краю.

Крім того, у виписці із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 1980 року №332 зазначено, що ОСОБА_1 користується пільгами, передбаченими постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 08 липня 1974 року № 561.

У додатку 9 до постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 08 липня 1974 року № 561 «Про будівництво Байкало-Амурськой залізничної магістралі» передбачено встановлення на строк будівництва цієї магістралі місцевий коефіцієнт 1,7 до заробітної плати працівників, зайнятих на різних роботах під час спорудження Байкало-Амурськой залізничної магістралі та залізничної лінії Бам-Тинда-Беркакит. Крім того, відповідно до зазначеної постанови, на працівників, зайнятих в районах будівництва Байкало-Амурськой залізничної магістралі і залізничної лінії Бам-Тинда-Беркакит, розповсюджуються пільги, встановлені для осіб, що працюють в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що остання набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у півторакратному розмірі, а тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії із врахуванням пільгового стажу її роботи в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність відмови Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції відповідно до ч.2 ст.245 КАС України обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з врахуванням періоду проходження військової служби з 24 листопада 1980 року по 12 лютого 1986 року до страхового стажу із розрахунку один рік за один рік і шість місяців з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме: з 18 грудня 2018 року, що узгоджується з приписами ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому колегія суддів не приймає до уваги покликання відповідача на відсутність у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 строкових трудових договорів за період перебування у районах Крайньої Півночі, оскільки позивач проходила військову службу, порядок проходження якої регулюється спеціальним законодавством, та передбачає прийняття присяги, а не укладення трудового чи цивільно-правового договору; цей факт підтверджується відповідними довідками, які містять покликання на наявність у ОСОБА_1 пільг, зокрема, обчислення страхового стажу із розрахунку один рік за один рік і шість місяців.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі,оскільки в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не заявляв під час розгляду справи судом першої інстанції клопотання про зменшення розміру судових витрат, а тому відсутні підстави для перегляду рішення в частині висновків суду першої інстанції про неспівмірності заявленого розміру таких витрат.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року у справі № 300/950/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.