Справа № 620/1045/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1045/19 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Житняк Л.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15 819,54 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позов задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС в Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15 819,54 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління ДФС у Чернігівській області подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем в порушення пп.65.10.4 п.65.10 ст.65 Податкового кодексу України та пп.11.18 п.11 Наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів», під час подання до податкового органу 27.04.2017 заяв за формою № 8-ОПП та № 7-ЄСВ не було надано документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право па заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо). Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 станом на 27.04.2017 не було ані зупинено, ані припинено.

Крім того, щодо звільнення позивача від сплати ЄСВ як особи з інвалідністю, апелянт зазначає, що згідно ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI право на звільнення від сплати за єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та члени фермерського господарства, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, при цьому, необхідно звернути увагу, що осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, не зазначено в ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, а відтак на них пільги щодо сплати ССВ не розповсюджуються.

02.09.2019 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відзиві позивач зазначає, що з 27.12.2017 року по 08.08.2018 вона не здійснювала адвокатську діяльність, про що свідчить витяг з реєстру адвокатів України; за період з 27.12.2017 по 08.08.2018 вона не здійснювала адвокатську діяльність та не отримувала дохід від такої діяльності, а отже не мала сплачувати ЄСВ. До того ж, в заявах за формою 8-ОПП та 7-ЄСВ причиною зняття з податкового обліку та обліку платника ЄСВ зазначено «самостійна ліквідація», що означає, що ніякий орган не приймав рішення про припинення чи зупинення її діяльності.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.05.2008 Чернігівською обласною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури видано ОСОБА_1 . свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 385, на підставі рішення від 29.04.2008 № 4/1 (а.с.12, т.1).

27.04.2017 позивачем подано до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску форми № 7-ЄСВ у зв`язку з самостійною ліквідацією, та 27.04.2017 - заяву форми № 8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с.8, т.1).

З 27.12.2017 право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю зупинено на підставі її заяви від 04.12.2017, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 10.04.2019 (а.с.12. т.1).

07.11.2018 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3427-53У, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15 819,54 грн.

Вважаючи таку вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача, як самозайнятої особи, обов`язку сплати єдиного внеску в розумінні законодавства про зайнятість населення, та вважає, що позов підлягає лише частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226. пункту 14.1. статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Колегією суддів встановлено, що позивач є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 385 від 08.05.2008.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 якого адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З аналізу зазначених положень законодавства України вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Борг (недоїмку) позивачу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15819,54 грн. визначено як адвокату - самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI, якою передбачено, що взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідачем взято на облік ОСОБА_1 як платника єдиного внеску (категорія страхувальника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), що підтверджується роздруківкою відповідача щодо ідентифікаційних даних позивача (а.с.51-53).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 вказаного Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Частиною 4 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина 5 зазначеної вище норми).

Положеннями ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частинами 11, 12 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, що спростовує доводи позивача про те, що за період з 27.12.2017 по 08.08.2018 вона не мала сплачувати ЄСВ.

У свою чергу, відповідно до положень статті 13 Закону № 2464-VI органи доходів і зборів мають право: стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначена Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422.

Відповідно до п.1 розділу ІІ цього Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

За результатами проведення відповідних заходів у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією платника податків орган ДФС за основним місцем обліку формує відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів та відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Дата зняття з обліку відповідає даті закриття останньої ІКП або даті отримання повідомлення державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у разі, якщо на момент отримання такого повідомлення були закриті всі ІКП.

За наявності грошових зобов`язань або податкового боргу орган ДФС не здійснює подальші процедури щодо зняття платника податків з обліку до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному статтею 101 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, позивач перебуває на обліку в Чернігівській ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області (м. Чернігів) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 01.10.2010 (а.с.50, т.1).

Стан платника податку: за основним місцем обліку. Проте, відомості щодо зняття з обліку, припинення діяльності позивача до теперішнього часу - відсутні.

Порядок обліку платників єдиного внеску визначено наказом Міністерства фінансів України №1162 від 24.11.2014 «Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників».

Відповідно до пункту 1 розділу 5 зазначеного Порядку, у разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та копії таких документів:

розпорядчого документа (рішення) власника або органу, уповноваженого на те засновницькими документами про ліквідацію;

розпорядчого документа про утворення ліквідаційної комісії;

розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280, зі змінами внесеними згідно з наказами Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1127, від 27.06.2018 № 589, а саме, п. 11.18: зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку: 2) фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою N 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою N 6-ОПП. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу; 6) після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

27.04.2017 позивачем подано до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску форми № 7-ЄСВ у зв`язку з самостійною ліквідацією, та 27.04.2017 - заяву форми № 8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с.8, т.1), однак документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю, не було подано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини 3 статті 31 Закону № 5076-VI).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, який надає позивач, адвокатська діяльність була зупинена лише 27.12.2017 на підставі заяви позивача від 27.12.2017, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 10.04.2019 (а.с.12, т.1).

Разом з цим, згідно з даними наявної у матеріалах справи ІКП станом на 31.10.2018 позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску, який було нараховано податковим органом виходячи із мінімальної величини бази нарахування єдиного внеску, як для особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність та отримує дохід від цієї діяльності з урахуванням тієї обставини що у вказані періоди платником не було отримано доходу.

При цьому, колегія суддів враховує наступне.

Положеннями статті 32 Закону № 5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту частин 5, 6 статті 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина 1 статті 17 Закону № 5076-VI).

Отже правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

Як встановлено судом вище 27.04.2017 позивачем подано до контролюючого органу заяву форми № 7-ЄСВ про зняття з обліку платника єдиного внеску та заяву форми № 8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків. Разом з тим, позивачем не подано документально підтвердженої інформації щодо зупинення адвокатської діяльності, у зв`язку з чим відсутні відомості щодо зняття позивача з обліку та припинення діяльності.

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 . зупинене з 27.12.2017 за заявою на підставі п. 1 частини першої ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та поновлено з 08.08.2018 на підставі її заяви згідно п.1 ч.4 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, позивачем під час подання до податкового органу 27.04.2017 заяв за формою № 8-ОПП та № 7-ЄСВ не було надано документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 . станом на 27.04.2017 не була ані зупинена, ані припинена.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що заборгованість позивача з єдиного внеску становить 15819, 54 грн., в тому числі за перший - четвертий квартал 2017 року на загальну суму 8448, 00 грн. (щоквартально по 2112,00 грн. з терміном сплати, відповідно. 19.04.2017, 19.07.2017, 19.10.2017, 19.01.2018) та за перший - третій квартал 2018 року на загальну суму 7371, 54 грн. (щоквартально по 2457, 18 грн. з терміном сплати, відповідно 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018).

Враховуючи вищенаведене, та, зважаючи на те, що заяву до контролюючого органу про форми № 7-ЄСВ про зняття з обліку платника єдиного внеску та заяву форми № 8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків було подано позивачем без будь-якого підтвердження зупинення такої діяльності та, враховуючи те, що Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (неотримання доходу), колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно нараховувалась заборгованість позивачу зі сплати єдиного внеску за другий - четвертий квартал 2017 року (6336, 00 грн.), та за перший - третій квартал 2018 року (7371, 54 грн.), оскільки позивачем у добровільному порядку вказана сума заборгованості сплачена не була, то відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб визначений чинним, на момент виникнення спірних правовідносин податковим законодавством, а тому оскаржуване позивачем рішення щодо сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є законним та обґрунтованим.

При цьому, суд бере до уваги доводи позивача, що відповідач при винесенні вимоги та обрахуванні розміру єдиного соціального внеску не врахував, що за перший квартал 2017 року ОСОБА_1 сплатила єдиний внесок у розмірі 2816 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.30, т.1), а відтак, в частині позовних вимог визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2112, 00 грн. (нарахованого за перший квартал 2017 року) позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів додатково зазначає, що оскільки наразі позивачем до відповідача розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи не подано та відповідного рішення за наслідком розгляду таких документів до теперішнього часу відповідачем не прийнято, то процедура зняття з обліку триває, разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, адвокатську діяльність ОСОБА_1. поновлено з 08.08.2018 на підставі заяви ОСОБА_1 згідно п.1 ч.4 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що позивач не зверталась до вищестоящого органу ДФС України або до суду щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не проведення перевірки, чи не вчинення дій за наслідком розгляду заяв позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2112, 00 грн. (нарахованого за перший квартал 2017 року).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов