Справа № 490/8155/19
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/265/2019 Справа № 490/8155/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді Гуденко О.А. при секретарі Дудник Г.С.,

за участі представника позивача Віхрова І.В., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судововму засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Снігурівського районного відділу УДМС України в Миколаївській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання в Миколаївському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації,

-

В С Т А Н О В И В :

13 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив продовжити строк затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк необхідний для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більш як на вісімнадцять місяців, та постановити ухвалу про участь відповідача - ОСОБА_2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку провести у ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні".

Позов мотивовано тим, що 19.03.2019 року в м. Снігурівка Миколаївської області співробітниками Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області був виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідач), який перебував на території України без законних підстав та документів, які б надавали право Відповідачу законно перебувати на території України на визначений строк, чим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні».

У ході опитування відповідач зазначив, що прибув в Україну приблизно у 2002 році, має в Україні близьких родичів, намагався отримати документи на право проживання в Україні. В 2012 році звернувся до Консульства Російської Федерації в м. Одеса та оформив паспортний документ громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон в Консульстві Російської Федерації в м. Одеса. 07.05.2016 року особа перетнула державний кордон України на ділянці з Республікою Молдова через КПП «Маяки-Удобне» у зв`язку з прийняттям відносно неї Снігурівським РВ УДМС України в Миколаївській області рішення про примусове повернення. Після цього, в 2016 році, громадянин ОСОБА_2 перетнув державний кордон України поза пунктами пропуску у зв`язку з тим, що втратив на території Республіки Молдова паспортний документ. З того часу проживає без документів на право проживання в Україні.

У зв`язку з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України 19.03.2019 року Снігурівським районним відділом УДМС України в Миколаївській області особу було затримано на 72 години для подання позовної заяви про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації.

Рішенням від 20.03.2019 року Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено адміністративний позов у справі № 473/1274/19 та ухвалено затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 з поміщенням його до державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС України» з метою ідентифікації, на строк шість місяців з дати затримання. Відповідач рішення суду першої інстанції до апеляційного суду не оскаржував.

Зважаючи на те, що відповідач важаючи на те, що відповідач не має документа, який дає йому право на виїзд з України ГУ ДМС України в місті Києві відповідно до пункту 2.7. Інструкції Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, СБ України та АДПС України № 353/271/150 від 23.04.2012 року, було вжито ряд заходів щодо ідентифікації та документування громадянинаРосійської Федерації ОСОБА_2 , які на разі тривають.

Під час перебування в Миколаївському ПТПІ відповідач до Державної міграційної служби України з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Заповнив анкету встановленого зразка до Посольства РФ з метою його ідентифікації та документування сертифікатом на повернення до країни .

На даний час неможливо забезпечити примусове видворення громадянина РФ , у зв`язку з чим виникла необхідність продовження строку його затримання, оскільки існує ризик втечі, що змушує позивача звернутись із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду.

Ухвалою судуд від 13 вересня 2019 року доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Миколаївській області призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та надати безоплатну вторинну правову допомогу громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у даній справі

Листом від 16 вересня 2019 року Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Миколаївській області ухвалу повернуто без виконання .

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява, просив вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні відмовився від надання йому безоплатного адвоката. Повідомив, що послуг адвоката не потребує та представництво своїх інтересів буде здійснювати самостійно. Суду пояснив, що заперечував проти задоволення позовув частині затримання його на 18 місяців, оскільки має хвору мати і така тривала процедура отримання ним паспорту не залежить від його вини. Неодноразово звертався з заявами про отримання громадянства України, але не зміг завершити процедуру через відсутність у нього коштів на оплату консульського збору та інших платежів. Він є уродженцем України, тут проживають усі його родичі і він має намір оформити необхідні документи які дають право на перебування в Україні. Повідомив, що послуг адвоката не потребує та представництво своїх інтересів буде здійснювати самостійно.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Серед документів, наданих відповідачем була нотаріально завірена копія сторінок паспорту громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон серія/номер 515384620 від 14.12.2012 року.

Так, 19.04.2019 року від ОСОБА_2 було відібрано заяву щодо згоди на обробку персональних даних та отримання документів для повернення до Російської Федерації, з ним було проведено співбесіду з громадянином ОСОБА_2 с приводу можливого проведення процедури реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. В результаті якої було складено дактилоскопічну карту та проведено анкетування з метою заповнення заяви особи, що підлягає реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

В ході телефонної консультації співробітниками Консульства було зазначено, що наявна кількість інформації відносно особи відповідача є достатньою для виготовлення свідоцтва на повернення до Російської Федерації без проведення процедури реадмісії.

У зв`язку з цим, 23.07.2019 року було направлено запит на адресу Генерального консульства Російської Федерації в м. Одеса № 4801.6-8684/48.1-19 від 23.07.2019 року з метою ідентифікації та документування громадянина ОСОБА_2 свідоцтвом на повернення до Російської Федерації з долученням копій відповідних документів іноземця.

27.08.2019 року було отримано відповідь від Генерального консульства Російської Федерації в м. Одеса № 8432/1/4801-19 від 27.08.2019 року, в якій зазначається перелік необхідних документів, що недостає для ідентифікації та виготовлення свідоцтва на повернення до Російської Федерації.

27.08.2019 року Управлінням на адресу Миколаївського ПТПІ було направлено запит 4801.6-9902/48.1-19 від 27.08.2019 року з проханням провести анкетування із заповненням анкети на видачу свідоцтва на повернення до Російської Федерації.

29.08.2019 року листом № 493-19 від 29.08.2019 року Миколаївський ПТПІ повідомив про проведене анкетування та надіслав заповнену заяву на видачу свідоцтва на повернення.

03.09.2019 року до Генерального консульства Російської Федерації в м. Одеса було направлено запит 4801.6-10273/48.1-19 від 03.09.2019 року для отримання свідоцтва на повернення до Російської Федерації відносно громадянина ОСОБА_2 .. На даний час відповіді не отримано.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (далі - Конвенція), Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-VI), Інструкцією про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України № 38/77 від 22.01.2018) (далі - Інструкція № 353/271/150).

Так, відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п.п. 7, 14, 15 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з частин першої - другої ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 5 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Порядок дій працівників Державної міграційної служби України чітко визначений розділом IV Інструкції Про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої спільним наказом МВС України, СБ України та АДПС України № 353/271/150 від 23.04.2012 року.

Водночас порядок виготовлення проїзних документів та сертифікатів на повернення консульськими установами визначений законодавством країни належності до громадянства Відповідача та полягає у наступному переліку обов`язкових документів для можливості виготовлення документів, які б надавали право перетину кордону. Зокрема перелік таких документів є:

1. оригінал заяви;

2. дві фотографії заявника в чорно-білому або кольоровому виконанні розміром 35х45 мм на світлому однотонному фоні з чітким зображенням обличчя в анфас без головного убору;

3. основний документ, що підтверджує особу громадянина Російської Федерації на території Російської Федерації (за наявності), чи завірені з іноземному представництві письмові заяви не меньше як двох громадян Російської Федерації, які підтверджують особу заявника та наявність у нього російського громадянства, які подаються ним особисто.

4. водійське посвідчення, службове посвідчення з фотографією, основний документ, що підтверджує особу громадянина Російської Федерації, зі строком дії, що сплив та інші документи, які заявник може представити з метою підтвердження своєї особи.

Вказаний перелік обов`язкових документів направляється до консульської установи країни належності іноземця для проведення перевірки анкетних даних, та підтвердження до належності до громадянства іноземця та з метою подальшого виготовлення проїзного документу, який надає право перетину державного кордону України та країни походження.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі території України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.

Згідно вимог ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Ця Інструкція регулює порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), та визначає порядок дій посадових осіб ПТПІ, територіальних органів та підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону при розміщенні іноземців та осіб без громадянства в ПТПІ, їх утриманні, передачі та звільненні з ПТПІ.

Пунктом 12 зазначеної інструкції встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

При цьому, суд враховує правові висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 09.12.1980 у справі «Х проти Швейцарії», в якому суд зазначив, що затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення. Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Судом встановлено, що під час перебування громадянина РФ ОСОБА_2 в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України», останній не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з працівниками міграційної служби співпрацюєв повному обсязі, проте відповіді на заяву позивача на видачу Свідоцтва на повернення до РФ відповідача - на даний час не надходило.

Відповідно до п.п. 11, 12 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Строк затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні закінчується 19 вересня 2019 року.

Позивач з адміністративним позовом звернувся до суду 13 вересня 2019 року, а отже позов подано в межах строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, встановленого законодавством України.

З огляду на те, що неможливо ідентифікувати ОСОБА_2 забезпечити примусове видворення чи реадмісію відповідача у строк до 19 вересня 2019 року, та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його перетином кордону Країни в неустанволеному місці та без паспорту , а також відсутнусть документів на повернення, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню- а саме на строк , що не перевищує 4 місяців ( оскільки в судовому засіданні представник позивача пояснив, що орієнтовний строк отримання відпоовіді від консульства РФ складає 2 місяці з часу отримання ними відповідної заяви від ДМС України/, а атка заява була направлена 03 вересня 2019 року ) .

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 194, 211, 217, 241, 24, 245, 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року № 141, суд, -

у х в а л и в :

Позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Снігурівського районного відділу УДМС України в Миколаївській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання - задовольнити частково.

Продовжити строк затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк необхідний для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більш як на 4 (чотири) місяці.

Рішення звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко