Справа № 826/16893/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2019 року № 826/16893/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №0210/2018/00289 від 02.10.2018 та про зобов"язання Київську міську митницю ДФС здійснити митне оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування на підставі пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Митний кодекс України, Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджені наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005, та зазначає, що Київською міською митницею ДФС протиправно відмовлено у митному оформленні транспортного засобу зі звільненням від оподаткування митними платежами, оскільки позивачем надано всі необхідні документи та належні докази на підтвердження проживання в Чеській Республіці.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на Митний кодекс України, Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджені наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005, та зазначає, що Київською міською митницею ДФС правомірно відмовлено у пільговому митному оформленні автомобіля позивача в зв`язку з ненаданням документального підтвердження того, що ОСОБА_1 проживав на території Чеської Республіки не менше трьох років.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

02.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Київської міської митниці ДФС із митною декларацією з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу Mercedes-Benz, модель - ML350, номер кузова НОМЕР_1 з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну.

До митного оформлення транспортного засобу ОСОБА_1 подано наступні документи:

митна декларація для громадян б/н від 24.08.2018;

акт про проведення митного огляду UA209060/2018/38404 від 24.08.2018;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № UAU 483755 від 20.08.2018;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № UН 797611 від 13.04.2017;

інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2800 від 20.08.2018;

паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 від 27.07.2018;

довідка Посольства України в Чеській Республіці від 16.08.2018 № 61313/19-531/1-1666;

витяг з торгового реєстру міського суду у м. Прага від 26.02.2003 № 98786;

паспорт громадянина України від 22.08.1996 № НОМЕР_3 .

За результатами розгляду поданих позивачем документів, Київською міською митницею ДФС сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №0210/2018/00289 від 02.10.2018. Підставою відмови у митному оформленні зазначено, що відповідно до письмового рішення члена комісії (згідно наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118 «Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України») встановлено, що надані документи громадянином ОСОБА_2 не відповідають вимогам п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України у частині «за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років».

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України визначені статтею 374 Митного кодексу України.

Згідно з пунктом 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років.

Підпунктом б) пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України встановлено, що при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затверджені наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118 (у редакції наказу Державної митної служби України від 17 березня 2008 р. N 229, далі - Правила).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Правил, при ввезенні ТЗ на митну територію України його власник або вповноважена особа представляє уповноваженій посадовій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, ТЗ для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів:

що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);

реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;

що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу. Працівники дипломатичної служби, які перебували за кордоном у довготерміновому відрядженні або проходили дипломатичну службу строком не менше одного року та повертаються в Україну, замість довідки МЗС України подають довідку відповідної закордонної дипломатичної установи України про повернення з довгострокового відрядження або після проходження дипломатичної служби;

паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Підпунктом 4.1 пункту 4 розділу ІІІ Правил визначено, якщо власником (уповноваженою особою) подано ВМД для митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, то до завершення митного оформлення проводиться перевірка обґрунтованості цього звільнення.

Для проведення цієї перевірки створюється комісія, до складу якої включаються такі посадові особи митного органу:

керівник підрозділу, на який покладено функції з митного оформлення транспортних засобів, що належать громадянам, або особа, яка його заміщує;

керівник підрозділу, яким здійснюється контроль за нарахуванням і стягненням податків і зборів (обов`язкових платежів), що підлягають сплаті при переміщенні ТЗ через митний кордон України, або особа, яка його заміщує;

керівник підрозділу митної варти та організації боротьби з порушеннями митного законодавства або особа, яка його заміщує;

керівник юридичного відділу або особа, яка його заміщує;

керівник підрозділу власної безпеки або особа, яка його заміщує.

За рішенням начальника митного органу або особи, яка його заміщує, до складу комісії можуть бути включені інші посадові особи митного органу.

Склад комісії затверджується наказом митного органу.

Висновок комісії щодо можливості здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування відображається у вигляді письмової резолюції кожного з членів комісії на аркуші погодження, форма якого затверджується митним органом.

Митне оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування здійснюється за рішенням начальника митного органу або особи, яка його заміщує, прийнятим на підставі позитивного висновку комісії та відображеним як резолюція на аркуші погодження.

Аркуш погодження долучається до документів, що є підставою для здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування.

У разі виявлення фактів, що підтверджують неможливість здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, вирішується питання щодо сплати належних податків і зборів (обов`язкових платежів) або зворотного вивезення ТЗ за межі митної території України. Зворотне вивезення ТЗ здійснюється за заявою власника (уповноваженої особи) з оформленням ВМД. У разі заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та надання митному органу документів з такими відомостями як підстави для звільнення від сплати податків і зборів, складається протокол про порушення митних правил.

При необхідності вирішення питання про можливість звільнення ТЗ від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення ТЗ, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону України "Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України":

постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства - отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України).

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил для громадян України, які переселяються на постійне місце проживання в Україну підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, згідно з вимогами статті 8 Закону України "Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України", є такі документи та відмітки в них:

а) паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання", проставленим й анульованим відповідним підрозділом міграційної служби, або з відміткою про анулювання напису "Постійне проживання", засвідченого гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина (для громадян України, які раніше виїхали за межі України тимчасово та подали клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном), та відмітками про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина або анульованою відміткою про дату поставлення на постійний консульський облік, засвідченою гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина;

б) паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (може бути відсутнім при перетині митного кордону України).

Як встановлено під час розгляду справи, з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну позивачем на підтвердження проживання на території Чеській Республіці більше трьох років митному органу надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 від 27.07.2018, довідку Посольства України в Чеській Республіці від 16.08.2018 № 61313/19-531/1-1666, витяг з торгового реєстру міського суду у м. Прага від 26.02.2003 № 98786.

Як вбачається з паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданого 27.07.2018 та довідки Посольства України в Чеській Республіці від 16.08.2018 №61313/19-531/1-1666, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформив дозвіл на постійне місце проживання в Чеській Республіці та з 16.06.2017 перебував на постійному консульському обліку у Посольстві України в Чеській Республіці. 16.08.2018 ОСОБА_1 знятий з консульського обліку у зв`язку із поверненням на постійне місце проживання до України.

Відповідно до витягу з торгового реєстру, який веде Міській суд в Празі розділ С, справа № 98786, в ньому міститься наступна інформація: АДРЕСА_1 , Україна, АДРЕСА_2 , призначений на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДатаЛюкс с.р.о.» 04.11.2003, знятий з посади - 24.02.2011. Місце проживання в Чеській Республіці: АДРЕСА_3 .

Таким чином, у витягу з торгового реєстру міститься наявна у суду інформація про позивача. Даних щодо постійного проживання на території Чеської Республіки витяг не місить.

З урахуванням наведеного суд приймає до уваги позицію відповідача, що надані позивачем документи з метою митного оформлення транспортного засобу підтверджують факт постійного проживання позивача в Чеській Республіці в період з 16.06.2017 по 16.08.2018. При цьому витяг з торгового реєстру не може бути прийнятий судом до уваги як належний доказ саме на підтвердження факту проживання позивача у Чеській Республіці в розумінні Митного кодексу України, оскільки містить відомості щодо господарської діяльності позивача у Чеській Республіці.

Під час розгляду справи в суді позивачем на підтвердження факту проживання протягом трьох років в Чеській Республіці надано довідку Інспекції поліції у справах іноземців Прага-Венков Регіонального управління прикордонної поліції у справах іноземців Праги від 05.01.2009 № СРРН-08573/СІ-2008-65, копії банківських виписок про сплату страхового медичного внеску та про сплату внесків на загальне медичне страхування в період листопада 2014 року - листопада 2016 року.

Суд, за результатами їх розгляду, зазначає, що довідкою Інспекції поліції у справах іноземців Прага-Венков Регіонального управління прикордонної поліції у справах іноземців Праги від 05.01.2009 № СРРН-08573/СІ-2008-65 підтверджено надання ОСОБА_3 дозволу на постійне проживання на території Чеської Республіки з 05.01.2009.

Разом з тим, позивачем не наведено інформації щодо підстав та дати скасування/анулювання дозволу на постійне проживання на території Чеської Республіки, наданого позивачу у 2009 році та як наслідок підстав повторного оформлення дозволу на постійне місце проживання в Чеській Республіці з 16.06.2017.

При цьому, обставини щодо неодноразового оформлення позивачем дозволу на постійне місце проживання в Чеській Республіці, на думку суду, спростовують доводи позивача щодо постійного проживання на території Чеської Республіки з 04.11.2003 (дата призначення директором юридичної особи).

В контексті наведеного суд зазначає, що надані позивачем під час розгляду даної справи документи не є належними підтверджуючими доказами постійного місця проживання позивача в Чеській Республіці протягом трьох років до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні (16.08.2018).

При цьому, суд звертає увагу позивача, що положення підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил визначено, що підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування є наступні документи: паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідними відмітками.

Доводи позивача щодо отримання нового паспорту громадянина України для виїзду за кордон приймаються судом до уваги, проте не спростовують обов"язку позивача надати суду належні докази на підтвердження своєї правової позиції, що в даному випадку могло міститися у копії попереднього паспорту громадянина України для виїзду за кордон або інформації з Посольства України в Чеській Республіці.

З огляду на встановлене суд приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем рішення щодо відмови в митному оформленні транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну на підставі даних паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який підтверджує факт постійного проживання позивача в Чеській Республіці в період з 16.06.2017 по 16.08.2018.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем доведено правомірність прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №0210/2018/00289 від 02.10.2018.

Інші доводи позивача не спростовують зазначений висновок суду.

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), рішення від 10 лютого 2010 року (набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року), п. 58 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

За вказаних обставин та з огляду на доведеність правомірності рішення відповідача, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-а, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева