Справа № 128/1230/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/1230/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Васильєва Т.Ю.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

19 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 липня 2019 року (час ухвалення рішення та дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - не зазначено, місце ухвалення рішення - м.Вінниця ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, поліцейського СРПП № 4 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області рядового поліції Ковальчука Дмитра Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернуся в суд з позовом до поліцейського СРПП № 4 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області рядового поліції Ковальчука Д.М. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 № 908805, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області рядового поліції Ковальчука Д.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття справи про адміністративне правопорушення задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 № 908805 від 23.11.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 (триста сорок) гривень, і закрито справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на безпідставність її доводів та законність рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що близько 14 години 23.11.2018 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем FORD Transit д.н.з. НОМЕР_1 рухався по автодорозі Стрий-Кіровоград-Знам`янка в сторону м. Хмельницька. На стаціонарному посту №1 с. Бохни транспортний засіб був зупинений поліцейським СРПП № 4 рядовим поліції Летичівського ВПГУНП в Хмельницькій області Ковальчуком Д.М. у зв`язку з тим, що водій не був пристебнутий ременем безпеки, а відтак, допустив порушення Правил дорожнього руху.

У подальшому, при перевірці документів у позивача, відповідачем було встановлено, що останній керував транспортним засобом, який не пройшов обов`язковий технічний контроль.

З огляду на встановлене, поліцейський виніс постанову серії ДПО 18 № 908805, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП України (керування транспортним засобом, який не пройшов обов`язковий технічний контроль) та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його до суду, звернувшись із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки поліцейським як суб`єктом владних повноважень, не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем ПДР України та зважаючи на те, що позивачем не було допущено вказаних порушень Правил дорожнього руху, а зупинка транспортного засобу була протиправною, тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 121 КУпАП.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки він ґрунтується на приписах чинного законодавства та відповідає обставинам справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 6 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати від особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо зовнішні ознаки транспортного засобу дають достатні підстави вважати, що транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного

засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного

правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи

вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди,

кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення

дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення,

свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим

учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення

протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних

пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження

чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для

інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних

світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Отже, виходячи з зазначеного, перевірка у особи документів може бути здійснена за умови виявлення працівниками Національної поліції порушення такою особою правил дорожнього руху.

Відповідач, надаючи пояснення в ході перевірки скарги ОСОБА_1 зазначив, що транспортний засіб був ним зупинений за порушення правил користування ременями безпеки (а.с.14).

Судом першої інстанції встановлено, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема порушення п. 2.3 в ПДР України, яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Враховуючи наведене, висновки суду про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб є обґрунтованими.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ч. 3 ст. 121 КУпАП. Позивач визнаний винним у тому, що керував транспортним засобом , який не пройшов обов`язкового технічного контролю , чим порушив вимоги пункту 31.36 ПДР України.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було порушено вимоги ПДР, чи були інші підстави для зупинки транспортного засобу, що в подальшому стало підставою для перевірки документів позивача та притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Враховуючи наведене, доводи відповідача про правомірність постанови та наявність складу порушення у діях ОСОБА_1 є помилковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а отже обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 23 вересня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.