Справа № 520/5696/19
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 вересня 2019 р. № 520/5696/19

Харківський окружний адміністративний суд

в складі головуючого - судді Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ділбаряна А.А.,

за участю представників: позивача Лагутіна І.В., відповідача Соіч Ю.Г., Мулик К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (вул. Конторська, буд. 35, м. Харків, 61052, ) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) про визнання недійсною податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Комунальне підприємство "Жилкомсервіс", з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд визнати недійсною податкової консультації від 17.05.2019 № 2224/6/99-99-15-02-02-15-ІПК та зобов`язати надати нову податкову консультацію.

Ухвалою суду від 01.07.2019 прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 09.09.2019 закінчено підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті за письмовою згодою представників сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем, за результатами відповідного звернення, надано на адресу позивача податкову консультацію. Позивач не погоджується з отриманою податковою консультацією та вважає її такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що, на його думку, вона не надає відповіді на поставлені питання; не враховує специфіку діяльності підприємства, про що зазначено у запиті, зокрема, те, що позивач не є власником об`єктів, щодо яких нараховується та обліковується амортизація, тому вони включаються в додатковий капітал та не входять до складу статутного капіталу; не надає оцінки доводам позивача щодо порядку застосування п. 30 П(С)БО 7, що в результаті призвело до надання необґрунтованої консультації.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що податкова консультація не суперечить жодному положенню податкового законодавства, відповідач надав вичерпну податкову консультацію в межах своєї компетенції, а роз`яснення Положення № 1213 не входить до компетенції податкового органу.

Представник позивача - Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Лагутін І.В. в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача Державної фіскальної служби України Соіч Ю.Г., Мулик К.К. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, представник відповідача Соіч ОСОБА_1 зазначила, що податкова консультація не порушує прав позивача.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив такі обставини.

КП «Жилкомсервіс» створено Харківською міською радою, яка є єдиним учасником та органом управління підприємства.

КП «Жилкомсервіс є балансоутримувачем майна комунальної власності територіальної м.Харкова, зокрема, на балансі знаходиться об`єкти зовнішнього благоустрою та житлові будинки, отримані в господарське відання та не підлягають приватизації.

Відповідно, позивачем застосовується особливий порядок обліку окремих господарських операцій суб`єктів комунального сектору економіки, визначений в розділі III Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 №1213.

КП «Жилкомсервіс» звернулось в порядку ст. 52 Податкового кодексу України до ДФС України з заявою від 24.04.2019 № 2404-2/БІ про надання індивідуальної податкової консультації щодо порядку відображення амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків у податковій декларації з податку на прибуток підприємств та додатку РІ «Різниці» до рядка 03 РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємств, враховуючи, що суми нарахованої амортизації, в тому числі на вартість основних засобів з урахуванням їх дооцінки, повністю скомпенсовані доходами, та вплив такої амортизації на формування фінансового результату дорівнює нулю.

За результатами розгляду зазначеної заяви Державною фіскальною службою України позивачу надано податкову консультацію № 2224/6/99-99-15-02-02 -15/ІПК від 17.05.2019, в якій містяться посилання на норми п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1 ст. 138, п.п. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138, п.п. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

На підставі вказаних приписів ПК України відповідачем зроблений висновок, що фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму нарахованої у бухгалтерському обліку амортизації основних засобів або нематеріальних активів та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 Кодексу незалежно від того, чи визнаний дохід пропорційно сумі нарахованої амортизації у складі доходів при визначенні фінансового результату до оподаткування, чи ні. Також зазначено, що різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів та передбачають коригування фінансового результату до оподаткування на підставі пунктів 138.1 та 138.2 ст. 138 Кодексу (сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності та сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 Кодексу) відображаються у рядках 1.1.1 та 1.2.1 АМ додатка РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.04.2017 № 467, із змінами, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 19.10.2018 № 842). (а.с. 18-19)

Надаючи оцінку спірній податковій консультації, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 52.1. ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Відповідно до п. 52.2 ст. 52 ПК України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Оцінка змісту податкової консультації, що оскаржується, здійснена судом з урахуванням наступних норм Податкового кодексу України, що регламентують порядок сплати податку на прибуток приватних підприємств.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується, зокрема, на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п.п. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138 ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу. Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що КП «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків і такі об`єкти були передані КП «Жилкомсервіс» у господарське відання. Тобто КП «Жилкомсервіс» не є власником переданих об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків.

Суд зазначає, що отримані КП «Жилкомсервіс» у господарське відання об`єкти, належать до основних засобів, оскільки згідно з п. 2 ст. 1 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених Наказом міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 (надалі - Наказ №561) основними засобами вважаються матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких становить більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Основні засоби, отримані у господарське відання та зараховані на баланс комунального підприємства, підлягають амортизації за правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України, амортизація - це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Для підприємств, які складають фінансову звітність за П(С)БО, методи нарахування амортизації необоротних матеріальних активів встановлені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. №92 (надалі - П(С)БО 7), що, зокрема, не суперечить і Податковому кодексу України (надалі - ПК України).

Так, аналіз статті 138 ПК України свідчить, що розрахунок амортизації основних засобів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених цією ж статтею. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.

Отже, позивач, який є житлово-комунальним підприємством, здійснює нарахування амортизації та облік основних засобів згідно з П(С)БО 7.

Як зазначив позивач, передані підприємству у господарське відання основні засоби обліковуються як безоплатно одержані і включаються в додатковий капітал (а не в статутний) за наступною проводкою: Д-т 10 К-т 424.

Судом встановлено, що П( ОСОБА_2 )БО 7 передбачає особливості нарахування амортизації для певних об`єктів, що обліковуються на балансах житлово-комунальних організацій, до яких безпосередньо і відноситься КП «Жилкомсервіс».

Так, згідно з п.30 П(С)БО 7 одночасно на суму нарахованої амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків, що перебувають на балансах житлово-комунальних організацій, які належать до сфери управління органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади, а також автомобільних доріг загального користування збільшуються доходи цих підприємств і організацій із зменшенням додаткового капіталу (капіталу у дооцінках, у разі проведення переоцінки зазначених об`єктів), а при його недостатності - статутного капіталу.

Тобто, позивачем в бухгалтерському обліку одночасно з нарахуванням амортизації визнається дохід на цю суму за рахунок зменшення додаткового або статутного капіталу, що відповідає принципу відповідності доходів та витрат. Таким чином, фінансовий результат цієї операції дорівнюватиме нулю. Сума нарахованої амортизації не включається до собівартості послуг КП «Жилкомсервіс», а включається до інших витрат, оскільки доходи при нарахуванні амортизації за безоплатно отриманими основними засобами відображаються на рахунку 74.

Застосування вказаних особливостей нарахування амортизації в бухгалтерському обліку житлово-комунальних підприємств призводить до того, що сума зносу об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків не включається до собівартості послуг КП «Жилкомсервіс».

Проте, при наданні позивачу податкової консультації контролюючим органом не враховані вказані особливості, оцінка їм не надана.

За вказаних умов, враховуючи особливості ведення бухгалтерського обліку житлово-комунальними підприємствами комунальної власності, надана позивачу податкова консультація містить висновок щодо порядку відображення в декларації з податку на прибуток підприємств різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів та передбачають коригування фінансового результату до оподаткування на підставі пунктів 138.1 та 138.2 ст. 138 Кодексу, застосування якого призведе до виникнення протиріччя між поняттям «амортизація», визначеного у п.п. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України та фактичним подвійним віднесенням сум амортизації до складу доходів позивача, у разі застосування підходу, зазначеного у спірній податковій консультації.

Суд зазначає, що податкова консультація повинна відповідати таким ознакам, як індивідуальність, можливість практичного застосування, допомога платнику податків, і у разі, якщо така податкова консультація, на думку платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, останній має право на її оскарження шляхом подання позову до суду.

Як зазначив Верховний суд у своїй Постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 820/4461/17, податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Суд критично ставиться до посилання відповідача у відзиві на позов на те, що роз`яснення Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 19.12.2006 № 1213, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2006 р. за № 1363/13237, не входить до компетенції податкового органу, з огляду на такі норми ПК України.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.44 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; проводити перевірку правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п. 44.2 ст. 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п.85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Отже, у запиті позивача не стоїть питання саме про надання роз`яснень з питань ведення бухгалтерського обліку, а об`єкт оподаткування податком на прибуток приватних підприємств визначається на підставі даних бухгалтерського обліку, тому до компетенції податкових органів належить, зокрема, перевірка правильності нарахування амортизації в бухгалтерському обліку та застосовані для цього платником податків методи.

Як передбачено п.53.2 ст.53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Таким чином, порушене право платника податків внаслідок отримання податкової консультації, яка суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, є відновленим шляхом скасування такої консультації. Оскільки наведене є підставою для надання контролюючим органом нової консультації, то окреме заявлення позовної вимоги про зобов`язання контролюючого органу надати нову консультацію є передчасним.

Зазначений висновок суду відповідає висновку Верховного суду, викладеному у Постанові від 12 червня 2018 року по справі № 814/2168/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є часткове задоволення позовних вимог шляхом скасування індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України від 17.05.2019 № 2224/6/99-99-15-02-02-15-ІПК, та відповідно, відмовляє в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (вул. Конторська, буд. 35, м. Харків, 61052, ) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) про визнання недійсною податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 17.05.2019 № 2224/6/99-99-15-02-02-15-ІПК.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (вул. Конторська, буд. 35, м. Харків, 61052, ) у розмірі 960,50 (дев`ятсот шістдесят гривень 50 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2019 року.

Суддя Білова О.В.