Справа № 815/6708/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/6708/17
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюк Г.В.

- Шляхтицький О.І.

при секретарі Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта Коротких О.М.

представника апелянта Хлопко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року прийнятого у відкритому судовому засіданні о 11:35 год. (суддя:Катаєва Е.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДБУДОВА» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДБУДОВА» (далі за текстом - ТОВ «ВІДБУДОВА», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі ГУ ДФС), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 грудня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 538 638,00грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що жодного порушення п.44.1 ст.44, п. "а" п.198.1,п.198.3 ст.198 ПКУ при формуванні податкового кредиту по взаємовідносинам з вказаними контрагентами не допущено. Обов`язковою умовою при обчисленні об`єкта оподаткування є здійснення господарських операцій в межах провадження господарської діяльності та підтвердження їх здійснення відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При проведенні перевірки перевіряючим були надані всі первинні документи по господарським відносинам із зазначеними контрагентами, які відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Наявність первинних документів не оспорюється в Акті перевірки та не наведено мотивів їх неврахування.

Проте вказані первинні документи підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, вказані операції відповідають видам діяльності ТОВ "ВІДБУДОВА" за кодом КВЕД, які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року адміністративний позов ТОВ «ВІДБУДОВА» задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №004561403 від 05 грудня 2017 року, яким ТОВ «ВІДБУДОВА» збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 538 638,00 грн. (430910,00 грн. за податковими зобов`язаннями, 107 728,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 535 450,50 грн. (428360,00грн за податковими зобов`язаннями, 107 090,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ДФС в Одеській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Окрім того скаржник зазначає, що у висновку Акту перевірки №1677/15-32-14-03 від 22.11.2017 року щодо підстав прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "ВІДБУДОВА" п.44.1 ст.44, п. "а" п.198.1,п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.7,пп.201.10 ст.201 ПКУ, в результаті чого занижений податок на додану вартість на 592120 грн. за податкові періоди з січня 2014 року по квітень 2016 року.

Згідно з п.102.1 ст. 102 ПКУ контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду а адміністративному або судовому порядку. У зв`язку із чим грошове зобов`язання до сплати в бюджет не нараховується та податкове повідомлення-рішення за період: січень 2014 року у сумі 14893 грн., квітень 2014 року у сумі 6167 грн., травень 2014 року у сумі 66150 грн., червень 2014 року у сумі 3167 грн., серпень 2014 року у сумі 33333 грн., вересень 2014 року 6667 грн., жовтень 2014 року у сумі 30833 грн. контролюючим органом не виносилось. (т.1 а.с.70)

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року поновлено Головному управлінню ДФС в Одеській області строк звернення до суду з апеляційною скаргою, відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 310 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу у відкритому судовому засіданні.

Обставини справи.

ТОВ "ВІДБУДОВА" зареєстровано 14.02.2000 року. Знаходиться на податковому обліку в органах державної податкової служби з 14.02.2000 року, є платником ПДВ, з 23.12.2011 по 23.12.2016 року здійснював господарську діяльність, пов`язану із створенням об`єктів архітектури на підставі ліцензії серія АВ №506124 .

З 26.10.2017 року по 08.11.2017 року ГУ ДФС проведено перевірку позивача, за результатами якої складений Акт №1677/15-32-14-03 від 22.11.2017 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІДБУДОВА", податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016" .

На підставі Акту перевірки №1677/15-32-14-03 від 22.11.2017 року контролюючим органом прийняте податкове повідомлення - рішення від 05.12.2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 538638,00грн (за податковими зобов`язаннями 430910,00грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 107728,00 грн) .

У висновку Акту перевірки №1677/15-32-14-03 від 22.11.2017 року щодо підстав прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "ВІДБУДОВА" п.44.1 ст.44, п. "а" п.198.1,п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.7,пп.201.10 ст.201 ПКУ, в результаті чого занижений податок на додану вартість на 592120 грн. за податкові періоди з січня 2014 року по квітень 2016 року.

Згідно з п.102.1 ст. 102 ПКУ контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду а адміністративному або судовому порядку. У зв`язку із чим грошове зобов`язання до сплати в бюджет не нараховується та податкове повідомлення-рішення за період: січень 2014 року у сумі 14893 грн., квітень 2014 року у сумі 6167 грн., травень 2014 року у сумі 66150 грн., червень 2014 року у сумі 3167 грн., серпень 2014 року у сумі 33333 грн., вересень 2014 року 6667 грн., жовтень 2014 року у сумі 30833 грн. контролюючим органом не виносилось. (т.1 а.с.70)

На підставі Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2017 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 430910 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 107728 грн.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що надані до позову первинні документи по взаємовідносинам позивача із контрагентами підтверджують здійснення господарських операцій, які відображені в бухгалтерській та податковій звітності позивача, та спростовують висновки Акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства. Зокрема позивач будь-яких порушень податкового законодавства, по господарським операціям щодо формування податкового кредиту не допустив.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), Податковому Кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПКУ до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст.193 ПКУ щодо формування податкового кредиту встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Стаття 201 ПКУ регламентує питання податкової накладної. Згідно з п.201.1 ст.201 ПКУ на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Зазначена норма визначає обов`язкові реквізити для податкової накладної.

Згідно з п.201.7. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Пункт 201.10 ст.201 ПКУ встановлює порядок реєстрації податкової накладної. Згідно з вказаною нормою при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХІV).

Відповідно до статті 1,8 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Відповідно до абзацу 11 ст.1 Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції, було встановлено, що в в Акті перевірки зазначено, що ТОВ "ВІДБУДОВА" завищено податковий кредит на суму 430910 грн за період з грудня 2014 року по грудень 2016 року, у зв`язку з тим, що ТОВ "ВІДБУДОВА"" до складу податкового кредиту у відповідних періодах віднесло суму податку на додану вартість по взаємовідносинам з постачальниками ТОВ "БУД ПЕРСПЕКТИВА", ТОВ "УКРКОНСТРАКШН", ТОВ "ПРАЙМСТАФФ", ТОВ "Моторсервіс", TOB "СІСТЕМС ТОНЕР", TOB "ЕЛКО-БУД", за результатами перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення.

Вказане завищення податкового кредиту згідно з актом перевірки відбулось:

- у грудні 2014 року на суму 25000грн по господарським відносинам з ТОВ "БУД ПЕРСПЕКТИВА";

- у травні 2015 року на суму 29360грн по господарським відносинам з TOB "СІСТЕМС ТОНЕР";

- у серпні 2015 року на суму 53961грн по господарським відносинам з ТОВ "УКРКОНСТРАКШН";

- у вересні 2015 року на суму 2550грн в результаті розбіжностей в АІС по господарським взаємовідносинам з ТОВ "Епіцентр К";

- лютому 2016 року на суму 2585грн по господарським відносинам з ТОВ "ПРАЙМСТАФФ", ТОВ "Моторсервіс";

- у квітні 2016 року на суму 311164грн по господарським відносинам з TOB "ЕЛКО-БУД".

Колегія суддів звертає увагу на те, що єдиною підставою для висновків про те, що господарські відносини між ТОВ "ВІДБУДОВА" та його контрагентами не мають реального характеру, в Акті перевірки зазначено наявну податкову інформацію, отриману від інших контролюючих органів стосовно контрагентів ТОВ "ВІДБУДОВА" щодо неможливості проведення перевірки. Вищевикладене свідчить про те, що висновки перевіряючих побудовані лише на припущеннях, оскільки у ТОВ "ВІДБУДОВА" наявні всі належним чином оформлені та складені первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинам з вказаними контрагентами на виконання укладених договорів, які є чинними, ніким не скасовані.

Колегія суддів зазначає, що вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

При цьому, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договорів підряду, поставки, оренди, роботи/товари/послуги контрагентами не надано ТОВ "ВІДБУДОВА".

Колегія суддів зазначає,що ТОВ "Відбудова" не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується рішенням у справі "Булвес" АД проти Болгарії".

На момент здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та його контрагентами, визначеними в акті перевірки, - останні були зареєстровані в установленому законом порядку, є платниками ПДВ, відповідні відомості щодо них містилися в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій та установ, реєстрі платників ПДВ на сайті Державної фіскальної служби України.

Судом першої інстанції було детально вивчені первинні документи щодо підтвердження здійснення господарських операцій між ТОВ "ВІДБУДОВА" та ТОВ "БУД ПЕРСПЕКТИВА", TOB "СІСТЕМС ТОНЕР"; ТОВ "УКРКОНСТРАКШН", ТОВ "Епіцентр К", ТОВ "ПРАЙМСТАФФ", ТОВ "Моторсервіс", TOB "ЕЛКО-БУД"., які відображені в бухгалтерській та податковій звітності позивача та спростовують висновки акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства.

Таким чином, апеляційний суд ,погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Зокрема, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.03.2019 року у справі справа №815/3965/15, податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Таким чином, довести правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішення в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, водночас суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

В порушення цих вимог ДФС не надала належних, достатніх та беззаперечних доказів, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме ТОВ "ВІДБУДОВА", як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагента.

Апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права, так як судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року прийнятого у відкритому судовому засіданні о 11:35 год. (суддя:Катаєва Е.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДБУДОВА» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 39394259; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача 6001; кодкласифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 28 815,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс судового рішення складений та підписаний 19 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.