Справа № 420/3455/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3455/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Білоконь Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування висновку,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати висновок №5100-4-1-1829/51.2-19 від 06.02.2019 року Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, І.В. Безкищенко, щодо визнання паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 , оформлений 06.12.2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області недійсним та таким, що підлягає знищенню.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 06.12.2002 року Позивачу було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 Саратським РВ УМВС України в Одеській області.

Згідно з Висновком паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 06.12.2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я Позивача, ОСОБА_2 , визнано недійсним та таким, що підлягає знищенню, нібито у зв`язку з оформленням вищезазначеного документу в порушення діючого, на той час, законодавства.

Проте, які положення законодавства України було порушено на час оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я Позивача, ОСОБА_2 , Головне Управління державної міграційної служби України в Одеській області не зазначає. Жодних документів, що підтверджують факт наявності порушень законодавства під час оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 Відповідач не надав.

Жодних документів, які підтверджують проведення службової перевірки з боку Відповідача та її результати щодо визнання недійсним паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 Саратським РВ УМВС України в Одеській області зразка 1994 року Позивачу не були надані.

Ухвалою суду від 27.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження.

18.07.2019 року від представника Відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що

ГУ ДМС України в Одеській області було здійснено перевірку факту належності ОСОБА_2 до громадянства України.

Відповідно до заяви про видачу паспорта громадянина України (форма № 1) серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіки Афганістан Саратським РВ УМВСУ в Одеській області 06.12.2012 р. було оформлено паспорт громадянина України у зв`язку із «прийняттям до громадянства України» та у графі заяви «паспорт виданий на підставі» зазначено: т/п ОД №784/02, вид. УМВСУ в Одеській області, 18.03.2002р, тобто посвідка на проживання в Україні, а також рішення Саратського районного суду від 25.10.2002р.

Однак за наявними обліками Головного управління ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 не значиться, інформація щодо надання дозволу на імміграцію, документування посвідкою на постійне проживання, прийняття/набуття громадянства України відсутня. Здійснити перевірку щодо видачі 18.03.2002 посвідки ОД №784/02 на ім`я позивача не є можливим, так як Журнал реєстрації посвідок за 2002 рік вилучений 13.08.2012 прокуратурою Одеської області.

На час оформлення паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 06.12.2002 Саратським РВ УМВС України в Одеській області, оформлення паспорта громадянина України, було врегульовано Інструкцією щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом МВС України від 17.08.1994 № 316 (далі - Інструкція). Враховуючи вимоги пункту 6 розділу II Інструкції (видача й обмін паспортів) та той факт, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився за межами України, а саме в Республіці Афганістан, видача йому паспорта громадянина України мала б відбуватися за наявності, зокрема, довідки про прийняття до громадянства України.

Разом з тим, відповідно до обліків ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_2 процедуру набуття громадянства України у встановленому законом порядку не проходив.

Наявність рішення суду про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України з 1990 року не є підставою для оформлення паспорта громадянина України. З даним рішенням суду ОСОБА_2 мав оформити набуття громадянства України відповідно до вимог частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 та вимог пунктів 23, 38, 101 Порядку № 215.

Враховуючи викладене, факт набуття позивачем громадянства України документально не підтверджується та немає підстав вважати, що ОСОБА_2 є громадянином України.

Таким чином, паспорт серії НОМЕР_2 було оформлено з порушення вимог пункту 6 розділу II Інструкції (видача й обмін паспортів), а також частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 та вимог пунктів 23,38,101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215.

З наведених підстав відповідач вважає оскаржуваний висновок правомірним.

31.07.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій додатково зазначено, що відповідач у відзиві від 18.07.2019 року зазначає, що за наявними обліками Головного управління ДМС України в Одеській області Рамін Х.Х не значиться інформація щодо документування посвідкою на постійне проживання, а здійснити перевірку щодо видачі 18.03.2002 року посвідки ОД№784/02 на ім`я Позивача не є можливим, так як Журнал реєстрації посвідок за 2002 рік вилучений 13.08.2012 прокуратурою Одеської області. Проте, жодних доказів, які підтверджують вилучення вищезазначеного Журналу реєстрації посвідок прокуратурою Одеської області відповідачем не надано.

Позивач вважає, що оформлення та видача позивачу паспорта громадянина України відбулась із повним дотриманням чинного законодавства, всі доводи відповідача ґрунтуються лише на можливих помилках суб`єкта владних повноважень під час здійснення ним своїх функцій, а оскаржуваний висновок не відповідає критерію обґрунтованості і правомірності.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого рішення про визнання недійсним, вилучення і знищення паспорта громадянина України.

Крім того, позивач вважає, що посилання органу міграційної служби на оформлення позивачу паспорта громадянина України з порушенням Закону не знайшли свого підтвердження у вигляді притягнення відповідних посадових осіб до відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, здійснення своїх повноважень не у відповідності чинному законодавству.

Також позивач зазначає, що прийняття відповідачем оскаржуваного висновку майже через 16 років після отримання позивачем паспорту, є нічим іншим як втручанням, з порушенням наведених принципів, в приватне життя позивача.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання підготовче провадження по справі було закрито а справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні 10.09.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в тексті позову та відповіді на відзив

В судовому засіданні 10.09.2019 року представник відповідачів заперечував проти адміністративного позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених в тексті відзиву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, судом встановлено наступне.

06.12.2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_2 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області було проведено перевірку підстав оформлення паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 06.12.2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якої 31.10.2018 року було складено відповідний висновок, який був затверджений 18.01.2019 року, відповідно до якого паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 оформлений 06.12.2002 Саратським РВ УМВСУ в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіки Афганістан в порушення, на той час, діючого законодавства, визнано його недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню відповідно пункту 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. № 302 (в редакції постанови КМУ від 03.10.2018 № 795).

Зі змісту вищезазначеного висновку вбачається, що відповідно до заяви про видачу паспорта громадянина України (форма № 1) серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіки Афганістан Саратським РВ УМВСУ в Одеській області 06.12.2012 р. було оформлено паспорт громадянина України у зв`язку із «прийняттям до громадянства України» та у графі заяви «паспорт виданий на підставі» зазначено: т/п ОД №784/02, вид. УМВСУ в Одеській області, 18.03.2002р, тобто посвідка на проживання в Україні, а також рішення Саратського районного суду від 25.10.2002р. Враховуючи те, що в заяві про видачу паспорта зазначено рішення суду від 25.10.2002, ГУ ДМС України в Одеські області до Саратського районного суду був направлений запит щодо факту підтвердження розгляду справи ОСОБА_2 , відповідно до листа Саратського районного суду Одеської області від 02.02.2018 року № 2-401-2002/01-04/18/2018 підтверджено, що судом розглядалась цивільна справа № 2-401-2002 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, в Одеській області станом на 01 липня 1990 року (мовою оригіналу) та надано копію рішення суду від 02.09.2002. В рішенні суду зазначено, що ОСОБА_2 мав посвідку на проживання, яка була видана 18.03.2002. Однак за наявними обліками Головного управління ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 не значиться, інформація щодо надання дозволу на імміграцію, документування посвідкою на постійне проживання, прийняття/набуття громадянства України відсутня. Здійснити перевірку щодо видачі 18.03.2002 посвідки ОД №784/02 на ім`я позивача не є можливим, так як Журнал реєстрації посвідок за 2002 рік вилучений 13.08.2012 прокуратурою Одеської області. На час оформлення паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 06.12.2002 Саратським РВ УМВС України в Одеській області, оформлення паспорта громадянина України, було врегульовано Інструкцією щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом МВС України від 17.08.1994 № 316 (далі - Інструкція). Враховуючи вимоги пункту 6 розділу II Інструкції (видача й обмін паспортів) та той факт, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився за межами України, а саме в Республіці Афганістан, видача йому паспорта громадянина України мала б відбуватися за наявності, зокрема, довідки про прийняття до громадянства України. Наявність рішення суду про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України з 1990 року не є підставою для оформлення паспорта громадянина України. З даним рішенням суду ОСОБА_2 мав оформити набуття громадянства України відповідно до вимог частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» та вимог пунктів 23, 38, 101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Разом з тим, відповідно до обліків ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_2 процедуру набуття громадянства України у встановленому законом порядку не проходив. Таким чином, паспорт серії НОМЕР_2 було оформлено з порушення вимог пункту 6 розділу II Інструкції (видача й обмін паспортів), а також частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 та вимог пунктів 23, 38, 101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215.

Листом від 06.02.2019 року № №5100-4-1-1829/51.2-19 Головне управління ДМС України в Одеській області повідомило ОСОБА_2 про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , оформлений 06.12.2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області визнано недійсним та таким, що підлягає знищенню у зв`язку з оформленням вищезазначеного документу в порушення діючого, на той час, законодавства.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом Украни "Про громадянство України" від 18 січня 2001року №2235-III (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 1 якого громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 3 Закону Украни "Про громадянство України" громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до ст.6 Закону Украни "Про громадянство України" громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про громадянство України" громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Підстави для виходу з громадянстваУкраїни наведено у ст.18 Закону України "Про громадянство України", при цьому, виходячи з положень наведеної правової норми, вихід з громадянства України відбувається за власної волі та відповідним клопотанням особи - громадянина України.

Перелік підстав для втрати громадянства України, який є обмеженим і розширенню не підлягає, наведено у ст.19 Закону України "Про громадянство України", зокрема, 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; 2) набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; 3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що набуття відповідного правового зв`язку особи та Української держави відбувається, зокрема, в силу закону за дотримання критеріїв набуття громадянства.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-ІV від 23.02.2006року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до приватного та сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Словосполучення "згідно з законом" не просто відсилає до національного законодавства, а й пов`язане з вимогою якості "закону", вимогою принципу верховенства права, про що прямо йдеться у преамбулі Конвенції. Отже цей вислів означає, - і це випливає з предмету і мети статті 8, - що в національному законодавстві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів у права, гарантовані п.1.

Крім того, ЄСПЛ зазначає, що втручання має бути не лише здійснене згідно із законом, але й вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Поняття необхідності передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (рішення у справі Кембел проти Сполученого Королівства" від 25.03.1992 року п.44).

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, наданими національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

Таким чином, з урахуванням наведених положень Конвенції та правових позицій ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що прийняття відповідачем оскаржуваного висновку більш ніж через 16 років після отримання позивачем паспорта громадянина України, є втручанням в приватне життя позивача, яке, на думку суду не є необхідним у демократичному суспільстві.

До того ж, визнання паспорта громадянина України недійсним, несе за собою певні наслідки, а саме позбавлення громадянства.

Між тим, суд вважає за необхідне наголосити, що суб`єктом владних повноважень не зазначено, які саме порушення допущено позивачем під час оформлення паспорта громадянина України. Натомість, усі доводи відповідача ґрунтуються лише на можливих помилках суб`єкта владних повноважень під час здійснення ним своїх функцій.

Посилання органу міграційної служби на оформлення позивачу паспорта громадянина України з порушенням вимог пункту 6 розділу II Інструкції (видача й обмін паспортів), а також частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 та вимог пунктів 23, 38, 101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 не знайшли свого підтвердження у вигляді притягнення відповідних посадових осіб до відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, здійснення своїх повноважень з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року Рисовський проти України зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи зазначену справу, Європейський суд зазначив, що принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є гарантією стабільності суспільних відносин, яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також з урахуванням дослідження наявних в матеріалах справи письмових доказів в сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення адміністративного позову.

При цьому в позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати висновок №5100-4-1-1829/51.2-19 від 06.02.2019 року.

В свою чергу суд зазначає, що зазначений документ є листом, яким позивача повідомлено про затвердження відповідного висновку та визнання паспорту громадянина України недійсним, а тому позовні вимоги належать до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування висновку за результатами службової перевірки підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_2 від 31.10.2018 року, затвердженого 18.01.2019 року, щодо визнання паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 , оформлений 06.12.2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, недійсним та таким, що підлягає знищенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування висновку - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати висновок за результатами службової перевірки підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_2 від 31.10.2018 року, затвердженого 18.01.2019 року, щодо визнання паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 , оформлений 06.12.2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, недійсним та таким, що підлягає знищенню.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. та 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 18.09.2019 року.

Суддя А.А. Радчук.

.