Справа № 188/1150/19
Суддя: Бурда П. О.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/1150/19
Провадження № 2-а/188/16/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Фесик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, поліцейського Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Осипчука Віталія Олександровича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач 1), Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач 2), поліцейського Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Осипчука Віталія Олександровича (далі відповідач 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2019 відповідачем 3 була складена постанова серії ДП018 № 051712 (далі - постанова), за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн 00 коп.

Вказана постанова вмотивована тим, що 13.08.2019 о 08 годині 00 хвилин позивач не надав для перевірки реєстраційні документи на автомобіль та здійснив зупинку на перехресті, за що передбачена адміністративна відповідальність, встановлена ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден, оскільки вважає її винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

Позивач посилається на те, що він рухався автострадою М 04 на своєму автомобілі ВАЗ 2108 державний номерний знак НОМЕР_1 . На стаціонарному поліцейському посту «Лугова» його зупинив відповідач 3. Позивач зупинився з дотриманням Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Позивач попрохав поліцейського повідомити йому причину зупинки. Відповідач 3 спочатку назвав причиною зупинки розмови по телефону під час руху.

Позивач пояснив відповідачу, що він розмовляв по телефону через гучномовець і телефон у руках не тримав.

Після пояснень позивача відповідач сказав, що причиною зупинки насправді є те, що транспортний засіб перебуває в розшуку, але жодних доказів перебування автомобіля у розшуку відповідач не надав, і почав вимагати документи на транспортний засіб. Через те, що відповідач не міг визначитися з причиною зупинки, позивач почав ставити йому додаткові питання про зупинку, на що відповідач 3 почав грубо відповідати позивачу, та підвищувати на нього голос. Потім пішов на пост і склав постанову за те, що позивач не пред`явив йому реєстраційні документи та за зупинку на перехресті. Позивач заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, просив відповідача 3 надати позивачу час на залучення захисника. Ці клопотання відповідач 3 залишив без розгляду. Відповідач 3 не роз`яснив позивачу його права та обов`язки. Під час розгляду справи відповідач 3 не долучив до матеріалів справи жодних доказів.

Позивач вважає, що порушено процесуальний порядок розгляду справи. Позивач здійснив зупинку з дотриманням вимог ПДР України, документи мав при собі та не відмовлявся їх пред`явити на законну вимогу відповідача, тому вважає, що складена постанова є результатом не порушення з його боку ПДР, а їхнього конфлікту з відповідачем 3 та неправомірних дій останнього. Відповідач помстився позивачу за те, що він написав на нього заяву в поліцію за грубе ставлення та безпідставну зупинку транспортного засобу.

Позивач просить суд скасувати постанову поліцейського Павлоградського ВП Осипчука В.О. від 13 серпня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, з невідомих суду причин судова повістка відповідачу не вручена.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Відповідач 3 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що постановою серії ДПО18 № 051712 від 13.08.2019 позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. У постанові зазначено, що 13.08.2019 о 08 годині 00 хвилин позивач на 327 кілометрі автостради М 04, керуючи автомобілем ВАЗ 2108 державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовився на вимогу працівника поліції пред`явити для перевірки реєстраційні документи на автомобіль, посвідчення водія та зупинився на перехресті, що є порушенням правил зупинки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України розгляд і вирішення справ здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно з ч.1 ст. 77 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 051712 від 13.08.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд враховує таке.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна з вичерпного переліку підстав). Інших підстав для перевірки документів на право керування трансортним засобом у посадової особи-відповідача в спірних правовідносинах не було. Таким чином, суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 «б» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Пунктом 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 13954 від 07.11.2015 року передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, і частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідачем була винесена постанова стосовно позивача, в тому числі за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що позивач не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач не заперечує цього факту, проте, посилається на те, що не вбачав обов`язку виконання такої вимоги інспектора, оскільки вважав її незаконною, а тому він відмовився надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до початку адміністративного провадження.

Надаючи оцінку правомірності дій працівників поліції у цій ситуації, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Статтею 31 цього Закону передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як, зокрема, перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.

Відповідно до положень ст.ст. 32, 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо транспортний засіб перебуває в розшуку. Поліцейський також має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Крім того, оскаржувана постанова серії ДПО18 № 051712 містить ряд недоліків, а саме: відповідачем 3 не зазначено пункт розділу 34 Правил Дорожнього руху України, який він вважав порушений позивачем, не зазначено санкцію якої правової норми застосовано відповідачем при накладенні стягнення, а тому у суду немає можливості перевірити правомірність винесеної постанови в частині накладення стягнення.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд зазначає, що встановлені обставини свідчать про порушення відповідачем 3 норм чинного законодавства, яке виразилося у безпідставній зупинці транспортного засобу та незаконній вимозі про надання позивачем посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, що виключає скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та тягне за собою неправомірність винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 122, 126, 251, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72-77, 241, 242-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , місце проживання; 52730, с. Залізничне АДРЕСА_1 Петропавлівський район АДРЕСА_1 Дніпропетровська область, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, місце знаходження: 49101, вул. Троїцька, 20-а, м. Дніпро, Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, місце знаходження: 51400, вул. Шевченка, 51 м. Павлоград, Дніпропетровська область, поліцейського Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Осипчука Віталія Олександровича, місце знаходження: 51400, вул. Шевченка, 51 м. Павлоград, Дніпропетровська область, про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО № 051712 від 13.08.2019, винесену поліцейським Павлоградського ВП Осипчуком Віталієм Олександровичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда