Справа № 591/4276/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 р.Справа № 591/4276/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

відповідача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

перекладача Рясночубенко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сидоренко А.П., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, по справі № 591/4276/19

за позовом Сумського прикордонного загону

до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3

про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця,

ВСТАНОВИВ:

Сумський прикордонний загін (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( надалі по тексту відповідач) в якому просив суд:

-продовжити термін затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України терміном на 6 місяців.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16.07.2019 року вказаний позов задоволено.

Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні при ДМС України у Миколаївській області за адресою:вул. Європейська, буд.1, с. Мартинівське, Вознесенський район, Миколаївської області, строком на шість місяців, починаючи з 17 липня 2019 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16.07.2019 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 січня 2019 року у справі № 591/162/19 за адміністративним позовом Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України до громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_3 про продовження строку затримання встановлено, що відповідач у справі громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_3 потрапив на територію України не законним шляхом. Вказані обставини встановлені рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 липня 2018 року, згідно яких відповідач затриманий з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянств, які незаконно перебувають в Україні, та примусово видворений за межі території України.

15 серпня 2018 року відповідача було поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні при ДМС України у Миколаївській області (а.с. 90-91).

Вказаним рішенням суду продовжено строк перебування відповідача, у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні при ДМС України у Миколаївській області, що розташований: Миколаївська область, Вознесенський район, с. Мартенівське, вул. Європейська, 1, строком на 6 (шість) місяці, з 16 січня 2019 року.

Судом встановлено, що 13 липня 2018 року Сумський прикордонний загін звернувся з запитом за № 81/6997 до Консульства Народної Республіки Бангладеш щодо встановлення особи відповідача (а.с. 8).

В подальшому, 14 липня 2018 року за № 81/7031, з метою ідентифікації відповідача до Консульства Народної Республіки Бангладеш було направлено копію анкети ОСОБА_3 (а.с. 9).

15 серпня 2018 року за №81/8274 Сумським прикордонним загоном через Департамент консульської служби МЗС України було надіслано повторно запит щодо ідентифікації громадянина ОСОБА_3 (а.с. 11-13).

08 листопада 2018 року за № 81/11097 через Департамент консульської служби МЗС України ще раз було направлено повторний запит щодо ідентифікації відповідача (а.с. 14).

14 листопада 2018 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлено лист Надзвичайному і Повноваженому Послу в Республіці Польща щодо сприяння в ідентифікації відповідача через можливості Посольства Народної Республіки Бангладеш у Республіці Польща (а.с. 17-19).

14 березня 2019 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлено лист Директору Департаменту Консульської служби МЗС України із клопотанням повторного звернення до Посольства Бангладеш у м. Варшава для ідентифікації громадян Бангладешу (а.с. 87-89).

З листа Міністерства Закордонних справ України від 20 травня 2019 року вбачається, що у відповідь на звернення щодо організації зустрічі з представниками компетентних органів Народної Республіки Бангладеш з метою обговорення питань ідентифікації та документування громадян цієї країни, затриманих за незаконне перетинання державного кордону України, планується проведення зустрічі у м Дака (а.с. 86).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для продовження строку перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, оскільки на час розгляду справи відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, дані обставини є умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення відповідача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З аналізу вказаної норми можливо дійти висновку, що іноземці та особи без громадянства розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства за наявності одночасно 3 умов, а саме вказані особи:

1. не мають законних підстав для перебування на території України,

2. затримані в установленому порядку,

3. підлягають примусовому видворенню за межі України.

При цьому за змістом вказаної норми строк розміщення вищенаведених осіб в пунктах тимчасового перебування має бути обґрунтований необхідністю забезпечення проведення їх ідентифікації та примусового видворення (реадмісії) за межі України.

Таким чином, затримання іноземців та осіб без громадянства має бути здійснено з метою їх ідентифікації та забезпечення примусового їх видворення за межі України.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

На виконання вимог Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі по тексту - Інструкція) затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якою регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

У відповідності до п. 6 Розділу ІІІ Інструкції строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства у зв`язку з неможливістю її ідентифікувати має на меті забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або прийняти рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Кім проти Росії» від 17.07.2014 року суд підкреслив, що національна влада зобов`язана надати оцінку чи існує реальна перспектива видворення та чи було позбавлення волі з метою видворення з самого початку і чи залишається воно обгрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 по справі № 591/4062/18 частково задоволено апеляційну скаргу громадянина народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 липня 2018 року по справі № 591/4062/18 скасовано в частині задоволених вимог про примусове видворення відповідача за межі території України.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог про примусове видворення за межі території України громадянина народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 відмовлено. В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 липня 2018 року залишено без змін.

Враховуючи відсутність судового рішення про примусове видворення відповідача на час звернення з вказаним позовом та відсутність заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації його особи.

Також колегія суддів зазначає, що нормами вищенаведеного законодавства передбачено, що строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Таким чином, у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби або неодержання інформації з країни його походження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач у справі громадянин народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 потрапив на територію України не законним шляхом.

Вказані обставини встановлені рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17.07.2018, згідно з яким громадянина народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 затриманий з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянств, які незаконно перебувають в Україні, та примусово видворений за межі території України.

Відповідача було поміщено до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно переребувають в Україні при ДМС України у Миколаївській області.

Сумський прикордонний загін вказує, що відповідач не має документа, який посвідчує його особу та дає йому право на виїзд з України.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що ним направлені листи до відповідних установ з приводу ідентифікації особи позивача.

Так, 13 липня 2018 року Сумський прикордонний загін звернувся з запитом за № 81/6997 до Консульства Народної Республіки Бангладеш у м. Києві щодо встановлення особи відповідача (а.с. 8).

В подальшому, 14 липня 2018 року за № 81/7031, з метою ідентифікації відповідача до Консульства Народної Республіки Бангладеш у м. Києві було направлено копію анкети ОСОБА_3 (а.с. 9).

15 серпня 2018 року за №81/8274 Сумським прикордонним загоном через Департамент консульської служби МЗС України було надіслано повторно запит щодо ідентифікації громадянина ОСОБА_3 (а.с. 11-13).

08 листопада 2018 року за № 81/11097 через Департамент консульської служби МЗС України ще раз було направлено повторний запит щодо ідентифікації відповідача (а.с. 14).

14 листопада 2018 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлено лист Надзвичайному і Повноваженому Послу в Республіці Польща щодо сприяння в ідентифікації відповідача через можливості Посольства Народної Республіки Бангладеш у Республіці Польща (а.с. 17-19).

14 березня 2019 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлено лист Директору Департаменту Консульської служби МЗС України із клопотанням повторного звернення до Посольства Бангладеш у м. Варшава для ідентифікації громадян Бангладешу (а.с. 87-89).

Листом Першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Польша від 01.03.2019 року повідомлено, що отримані від української сторони запити з приводу ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення громадян народної Республіки Бангладеш, затриманих в Україні, були надіслані до Міністерства закордонних справ Народної Республіки Бангладеш з метою проведення перевірки (.с. 83-84).

Згідно листа радника почесного консула Народної Республіки Бангладеш у м. Києві від 16.05.2019 року Почесне Консульство Народної Республіки Бангладеш у М.Києві не наділено повноваженнями щодо ідентифікації громадян Бангладеш та видачі їм, у тому числі, за зверненням правоохоронних органів України, паспортних або проїзних документів для повернення до країни походження. Уповноваженим органом з порушеного питання є Міністерство Внутрішніх Справ Бангладеш (а.с. 85)

З листа Міністерства Закордонних справ України від 20 травня 2019 року вбачається, що у відповідь на звернення щодо організації зустрічі з представниками компетентних органів Народної Республіки Бангладеш з метою обговорення питань ідентифікації та документування громадян цієї країни, затриманих за незаконне перетинання державного кордону України, планується проведення зустрічі у м Дака (а.с. 86).

Між тим, позивачем не надано доказів, що починаючи з квітня 2019 року по липень 2019 року ним було вчинено дії щодо ідентифікації особи позивача.

Посилання позивача на лист до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 20.08.2019 року №21/9660 як на доказ вчинення позивачем дій щодо ідентифікації відповідача колегія суддів до уваги не бере, оскільки на час прийняття рішення судом першої інстанції такі дії вчинено не було.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази направлення засобами поштового, фельд`єгерського, факсимільного або іншого засобу зв`язку повторних запитів через Департамент консульської служби МЗС України до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації громадянина відповідача починаючи з квітня 2019 року по час звернення до суду з позовом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що належних доказів, які свідчать про те, що позивач в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця, Сумським прикордонним загоном не надано.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для продовження строку тримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні при ДМС України у Миколаївській області через відсутність будь-якої інформації з країни громадянської належності відповідача, необхідної для ідентифікації особи, колегія суддів вважає помилковими з огляду на встановлені обставини справи та на відсутність підстав, які передбачають можливість продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З приводу доводів позивача про відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації, колегія суддів відмічає, що громадянин народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року з метою прискорення ідентифікації заповнив анкету (а.с.13).

Між тим, жодної особистої заяви або іншого доказу відмови відповідача від співпраці не надано.

З огляду на встановлені обставини справи колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає доводи позивача про наявність обґрунтованих підстав для продовження строку перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Щодо доводів позивача, наведених у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, щодо наявності підстав для закриття апеляційного провадження у справі, оскільки скарга відповідача подана українською мовою, тоді як відповідач наголошував під час попередніх судових засідань, що українською мовою не володіє, між тим інформація про представника відповідача та перекладача в апеляційній скарзі відсутня, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1.ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, апеляційне провадження після його відкриття може бути закрито з підстав, визначених ст. 305 КАС України, зокрема, коли апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга підписана власноручно Моха ОСОБА_4 , в судовому засіданні відповідач підтвердив, що апеляційну скаргу він підписав власноручно.

Інші підстави для закриття апеляційного провадження, визначені ст. 305 КАС України, у справі відсутні.

Підстави за яких позивач прохає закрити апеляційне провадження у справі приписами ст. 305 КАС України не передбачені.

Таким чином, доводи відзиву щодо закриття апеляційного провадження у справі є необгрунтованими.

Пунктом 4 ч .1 статті 317 КАС України визначено, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 2 статті 317 КАС України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16.07.2019 року по справі № 591/4276/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Сумського прикордонного загону до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва А.О. Бегунц