Справа № 620/2210/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 вересня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/2210/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, питання про закриття провадження у справі №620/2210/19 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Публічного акціонерного товариства Виробничо-торгова фірма «Сіверянка» про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій,

У С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства Виробничо-торгова фірма «Сіверянка» про стягнення з Публічного акціонерного товариства Виробничо-торгова фірма «Сіверянка» (р/р НОМЕР_1 у ПАТ «Полікомбанк», МФО 353100, код - 00310143) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (р/р НОМЕР_2 в ОПЕРВ ЧОУ Ощадбанку, МФО 353553, код ЄДРПОУ - 21390940) фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за пунктами «б» -«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у сумі 73212,62 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що відповідач, у порушення вимог чинного законодавства України, не відшкодував позивачу витрати на виплату і доставку пільгових пенсій громадянам, які отримують пенсію відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період з 01.05.2019 по 30.06.2019, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 73212,62 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Судове засідання здійснювалось в порядку, передбаченому частиною 4 статті 229 КАС України.

Проаналізувавши адміністративний позов з доданими до нього документами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

При цьому, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

З адміністративного позову випливає, що позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача витрати на виплату і доставку пільгових пенсій громадянам, які отримують пенсію відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період з 01.05.2019 по 30.06.2019 у сумі 73212,62 грн.

Публічне акціонерне товариство Виробничо-торгова фірма «Сіверянка» є юридичною особою, щодо якої Господарським судом Чернігівської області порушено провадження у справі про банкрутство, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.08.2019 (а.с.120-125).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2017 у справі №927/885/17, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Виробничо - торгова фірма «Сіверянка», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядника майна боржника, зобов`язано розпорядника майна боржника скласти реєстр вимог кредиторів та подати його на затвердження до господарського суду,

Отже на момент звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій (26.07.2019) у провадженні Господарського суду Чернігівської області перебувала справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства Виробничо-торгова фірма «Сіверянка», провадження у якій порушено 04.10.2017.

Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 14.05.1992 №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон №2343-XII) грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

Також згідно з цією статтею поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 10 Закону №2343-XII визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до частини 8 статті 23 Закону №2343-XII поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З аналізу вищенаведених положень чинного законодавства України суд дійшов таких висновків.

Закон №2343-XII, який є спеціальним щодо регулювання даних правовідносин у зв`язку з порушенням справи про банкрутство відповідача, до грошових зобов`язань відносить і зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, тому в разі наявності заборгованості у боржника перед органом Пенсійного фонду України такий орган набуває статусу кредитора.

Для таких грошових зобов`язань передбачений окремий порядок їх пред`явлення до боржника, а саме: щодо поточних вимог кредиторів - шляхом розгляду спору щодо таких вимог у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

При цьому законодавство з питань банкрутства не розрізняє кредиторські вимоги за суб`єктом їх пред`явлення - кредитором - особою публічного права чи кредитором - особою приватного права, винятком є лише спори, пов`язані з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що оскільки на момент звернення з позовом, який стосується стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства Виробничо-торгова фірма «Сіверянка», Господарським судом Чернігівської області стосовно відповідача порушено провадження у справі про банкрутство, то в силу приписів указаних норм даний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як кредитора, також має бути розглянутий цим же судом.

Аналогічна правова позиція висловлена і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 у справі №826/1866/17 (провадження №11-1262апп18), висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин спір у даній справі належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи суб`єктний склад сторін, зміст заявлених позивачем вимог та предмет, з огляду на той факт, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити.

При цьому, на виконання положень частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз`яснює позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 238, 241, 242, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №620/2210/19 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Публічного акціонерного товариства Виробничо-торгова фірма «Сіверянка» про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій закрити.

Роз`яснити позивачу, що у відповідності до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною 6 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про закриття провадження у справі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Падій