Справа № 200/6859/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 р. Справа№200/6859/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

представника позивача: Мельченко В.І.

представник відповідача Яковлєва В.А.

представник третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 травня 2018 року:

- № форма «Р» про визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 102 731, 50 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 8 560,96 грн.

- № форма «ПС» про донарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170,00 грн.

Також позивач просить визнати протиправною та скасувати пеню, яка донарахована на підставі пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Звертає увагу суду, що не погодившись із висновками акту перевірки, на підставі якого винесено спірні податкові повідомлення-рішення, звернувся у порядку ст. 56 ПК України зі скаргою від 24.05.2018 до ГУ ДФС у Донецькій області та ДФС України, що підтверджується описом вкладення до поштових відправлень та фіскальними чеками про їх відправку від 25.05.2018, однак до сьогоднішнього часу відповіді так і не отримав.

По суті виявлених порушень, позивач зазначає, що ним дійсно 06.06.2008 укладено з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/07-197/126 за програмою «житло в кредит» на суму 18 270 дол. США. В подальшому між сторонами укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним.

Прощена неустойка у вигляді пені та штрафів не є доходом і додатковим благом, сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, а неустойка ним не отримується, та при цьому банківська установа на власний розсуд визначає доцільність її стягнення.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем протиправно не взято до уваги п. 165.1. ст. 165 ПК України, доповненого пп. 165.1.59 згідно із законом від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 р.», за змістом якого не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання житла (іпотечні) кредити.

Отже, зазначає позивач, норми зазначеного підпункту поширюються на дохід отриманий платником податку, починаючи з 01.01.2016, про що вказує ДФС України у листі від 02.03.2016 № 2333/Т/99-99-17-03-03-14.

18 червня 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області звернулось до суду із клопотанням, в порядку ст. 260 КАС України, про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

02 липня 2019 року судом отриманий відзив ГУ ДФС у Донецькій області за змістом якого відповідач заперечує проти позову та просить суд у його задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід отриманий платником, як додаткове благо. Прощений позивачу банком борг за кредитом в силу вказаної норми підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, згідно п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України. При цьому, відповідач звертає увагу суду, що ОСОБА_2 повідомлений банком про необхідність декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого боргу, а також військового збору.

Відповідач звертає увагу суду, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином повідомив ОСОБА_2 про необхідність самостійно задекларувати та сплатити податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з суми прощеної (анульованої) заборгованості.

Щодо посилання позивача на необхідність застосування пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, то норми зазначеного підпункту поширюються на дохід, отриманий платником податку, починаючи з 01.01.2016, за умови набрання чинності Законом України «Про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити)».

На дату анулювання заборгованості за кредитом та на теперішній час Закон України «Про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити)» чинності не набрав та існує лише у вигляді законопроекту.

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду задоволено у спосіб визнання відсутності пропуску строку звернення позивача із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року клопотання позивача та відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження задоволено, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та витребувано необхідні у справі докази.

01 серпня 2019 року до суду надійшли додаткові пояснення ГУ ДФС у Донецькій області щодо застосування п. 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та зазначено, що в контексті даної справи підстави для застосування вказаної норми відсутні.

Щодо посилань позивача на порушення його прав, у зв`язку із ненаданням податковим органом відповіді на його скаргу, то відповідач звертає увагу суду, що ОСОБА_1 направлено скаргу на акт перевірки не до ГУ ДФС у Донецькій області, а до ДФС України, станом на момент, коли вже були винесені спірні податкові повідомлення-рішення у справі, а власне строк оскарження акта перевірки закінчився.

06 серпня 2019 року до суду надійшли пояснення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за змістом яких зазначено таке.

06 червня 2008 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено Кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 18 270,00 дол. США на купівлю житла. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони уклали Додаткову угоду № 1 від 22.04.2010, якою погодили суму фактичної заборгованості на дату укладення правочину, тимчасове надання кредитних канікул з 06.05.2010 по 06.04.2010, шляхом зменшення розміру щомісячного платежу. Вже 19.09.2016 між сторонами укладено угоду про припинення зобов`язань за кредитним договором, із визначенням суми основного боргу та нарахованих процентів та пені. Позичальника належним чином повідомлено про наявні податкові зобов`язання зі сплати суми основного (прощеного) боргу.

08 серпня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено у цей же день, проти чого сторони у справі не заперечували.

Представник позивача у судовому засіданні від 11 вересня 2019 року позов підтримав, просив його задовольнити.

Представниця відповідача у судовому засіданні від 11 вересня 2019 року проти адміністративного позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Фактичні обставини встановлені судом у справі такі.

ОСОБА_1 є фізичною особою резидентом, паспорт серія НОМЕР_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

ГУ ДФС у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати належних сум податків і зборів, до бюджету за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки від 16.04.2018 року №412/05-99-13-04/ НОМЕР_1 (надалі акт перевірки).

Перевірка проведена на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20., пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України.

Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.02.2018 № 234, а також письмове повідомлення від 16.02.2018 № 109 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано на податкову адресу ОСОБА_2 та отримано ним особисто 17.03.2018.

Перевірка проведена з відома платника податків за місцем розташування робочого місця посадових осіб ГУ ДФС у Донецькій області в приміщенні ДПІ у м. Краматорську з 02.04.2018 по 06.04.2018.

У розділі ІІ «Описова частина» 1. «Загальні положення» п. 1.10 податковим органом встановлено, що ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та не задекларовано оподатковуваний дохід, отриманий у період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 у ІІІ кварталі 2016 року отримано дохід у сумі 456 584,48 грн. від «Райффайзен Банк Аваль», як додаткове благо, внаслідок анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором від 06.06.2008 №014/07-197/126, яке у сумі основного боргу підлягає самостійному оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Розрахунок суми податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік за даними перевірки: (457 273,82 689)* 18% = 82 185,21 грн.

Розрахунок суми військового збору за 2016 рік за даними перевірки: (457 273,82 689) * 1,5% = 6 848,77 грн.

Згідно висновків вказаного акта розділ ІІІ встановлено порушення:

пп.16.1.2 п.16.1 ст. 16, пп. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК України: у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 не вівся облік доходів та витрат у книзі обліку доходів та витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст. 49 ПК України, пп. «в» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 ПК України у результаті чого встановлено неподання до ДПІ у м. Краматорську податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2016 року;

п.36.1 ст.36, пп «д» пп. 164.2.7 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.3 п.168.1 ст.168 ПК України: у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 82 185,21 грн.

пп.1.2, 1.4, 1.5 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України: у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 6 848,77 грн.

16 квітня 2018 року ГУ ДФС у Донецькій області складено Акт «Про неможливість вручення для ознайомлення та підписання акту документальної позапланової невиїзної перевірки платнику податків фізичній особі ОСОБА_1 від 16 квітня 2018 року № 489/05-99-13-04/». У вказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 у телефонній розмові повідомив працівників ГУ ДФС у Донецькій області, що знаходиться за межами м. Краматорська, тому 16.04.2018 року не зможе отримати та підписати акт перевірки від 16 квітня 2018 року №489/05-99-13-04/ НОМЕР_1 . У зв`язку із викладеним, другий примірник акта від 16 квітня 2018 року № 489/05-99-13-04/ платнику направлено поштою листом з повідомленням про вручення.

Факт направлення акта перевірки від 16 квітня 2018 року № 489/05-99-13-04/ НОМЕР_1 на зареєстровану адресу ОСОБА_1 підтверджується фіскальним чеком від 16.04.2018 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 337, вручено особисто 04.05.2018.

На підставі вказаних висновків ГУ ДФС у Донецькій області прийнято:

податкове повідомлення-рішення форма «Р» від 18 травня 2018 року №, яким за порушення п.36.1 ст.36, пп «д» пп. 164.2.7 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.3 п.168.1 ст.168 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 82 185,20 та на підставі ч.1 п.123.1 ст.123 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 20 546,30 грн., всього донараховано 102 731,50 грн.;

податкове повідомлення-рішення форма «Р» від 18 травня 2018 року № яким за порушення пп.1.2, 1.4, 1.5 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 6 848,77 грн. та на підставі ч.1 п.123.1 ст.123 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1 712,19 грн., всього донараховано 8 560,96 грн.

податкове повідомлення-рішення форма «ПС» від 18 травня 2018 року №, яким за порушення пп. 16.1.3 п.16.1 ст.16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 170 грн., за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування.

Перелічені податкові повідомлення-рішення, згідно супровідного листа від 18.05.2018 № 21326/10/05-99-13-04-21 направлені рекомендованою кореспонденцією, за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , про що свідчить фіскальний чек Укрпошти від 18.05.2018 та повернуті на адресу відправника за закінченням терміну зберігання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 99.

У матеріалах справи наявний розрахунок нарахованої пені у загальному розмірі 12 586,72 грн.:

податкове повідомлення-рішення форма Р від 18.05.2018 № , дата початку нарахування 31.07.2017, дата закінчення 09.07.2018, сума 968,21 грн.;

податкове повідомлення-рішення форма Р від 18.05.2018 № , дата початку нарахування 31.07.2017, дата закінчення 09.07.2018, сума 11618,51 грн.;

Правова оцінка суду аргументів позивача щодо ненадання податковим органом відповіді на скаргу позивача та неотримання спірних податкових повідомлень-рішень надана судом така.

Стаття 42 ПК України.

Пункт 42.1. Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Пункт 42.2. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Абзац 6 п. 42.4. У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

В матеріалах справи наявні докази (вказані судом у описовій частині) про відповідність надіслання позивачу спірних податкових повідомлень-рішень вимогам ст. 42 ПК України, тому доводи позовної заяви у цій частині нормативно необгрунтовані.

Щодо посилання позивача на відсутність відповіді ГУ ДФС у Донецькій області та ДФС України на подану ним скаргу, суд зазначає таке.

Скарга позивача датована 24.05.2018, адресована ДФС України (копія ГУ ДФС України) та стосується незгоди із висновками акта перевірки від 16.04.2018 № 412/05-99-13-04/ НОМЕР_1 .

Спірні податкові повідомлення-рішення прийняті 18.05.2018, а тому суд вважає, що юридичних наслідків для чинності останніх така скарга не має.

На підставі зібраних у справі письмових доказах судом встановлено такі фактичні обставини, що зумовили винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (як кредитор) та ОСОБА_1 (як позичальник) укладено Кредитний договір від 06.06.2008 № 014/07-197/126.

Умовами вказаного договору передбачено:

«1.1 Кредитор надає позичальнику, кредит, а позичальник отримує його відповідно до умов кредитування за програмою кредитування «Житло в кредит на вторинному ринку» на наступних умовах:

Сума кредиту, валюта кредиту 18 270 дол. США.

Кошти видаються на:

купівлю житла жилий будинок, загальною площею 57,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 у розмірі 18 000,00 дол. США.»

Додатком № 1 до вказаного договору передбачено: курс НБУ 4,854 грн. / 1 дол. США. Сума кредитного договору 18 270 дол.США., сума видана клієнту - 18 000,00 дол.США.

Строк дії 216 місяців.

19 вересня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Договір про припинення зобов`язань за кредитним договором від 06.06.2008 № 014/07-197/126.

У вказаному договорі сторони домовились про наступне.

«Пункт 1. Сторони визнають та підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 19 «вересня» 2016 року складає 19 290,89 дол. США та пені 44 841,25 грн., що складає еквівалент 544 496, 15 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;

Сума основного боргу (неповернутого кредиту) 17 654,61 дол. США, що складає еквівалент 457 273,48 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;

Проценти, нараховані за користування кредитом 1 638,28 дол. США, що складає еквівалент 42 381,42 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;

Розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором складає 44 841,25 грн.

У зв`язку із виконанням Позичальником кредитних умов сторони домовились, що з 19 вересня 2016 року боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань, а кредитний договір вважається розірваним.

З підписанням цього договору Позичальник вважається повідомленим, відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в п. 1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено).

Позичальнику повідомлено, що про анулювання (прощення) його основного боргу кредитором буде повідомлено органам Державної фіскальної служби, шляхом включення суми анульованого (прощеного) основного боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено).

При цьому на позичальника, відповідно до Податкового кодексу України, покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) основного боргу у річній податковій декларації

Пункт 11. Цей договір укладений у 2-ох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу по одному для кожної зі сторін, та вступає в силу з «19» вересня 2016 року, після його підписання Сторонами і скріплення печаткою кредитора.»

Даний договір підписано сторонами. ОСОБА_2 отримав другий примірник договору 19 вересня 2016 року, що засвідчено його підписом.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 06.06.2008 № 014/07-197/126 свідчить про наступне: заборгованість за кредитом 17 654,61 дол. США, еквівалент у національній валюті 457 273,48 грн. по курсу НБУ на дату розрахунку. Заборгованість за відсотками 1 636,28 дол. США, еквівалент у національній валюті 42 381,42 грн. Розрахована пеня 1 731,25 дол. США, еквівалент у національній валюті 44 841,25 грн. Курс НБУ валюти кредиту станом на дату розрахунку 25 901081.

21 грудня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслано лист № 4-2/1202 на ім`я в.о. заступника начальника Краматорського управління ГУ ДФС у Донецькій області, в якому повідомлено, що банком громадянину ОСОБА_1 було нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом в сумі 457 273,48 грн. у 3 кварталі 2016 року. Анульовано основну суму боргу позичальника.

Також зазначено, що норми пп.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в даному випадку не застосовуються, оскільки не відбулося зміни валюти зобов`язання за кредитом, а здійснювалось часткове прощення основної суми боргу.

Відповідно відомостей з ДРФО про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.07.2019 № 4234 вбачається, що у третьому кварталі 2016 року ОСОБА_1 отримав дохід за кодом 126 «додаткове благо» у розмірі 457 273,48 грн., від АТ «Райфайзен банк Аваль».

Наявні у справі письмові докази, досліджені судом у порядку ст. 211 КАС України.

Правова позиція суду обґрунтована наступним.

Підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на вересень 2016) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Пункт 164.1. ст. 164 ПК України. (в редакції, чинній станом на вересень 2016) Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК. України (в редакції, чинній з 01.01.2015 р.) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Пункт 167.1 ст. 167 ПК України (в редакції, станом на вересень 2016) Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є вичерпним.

Поряд із цим, за своєю суттю прощений кредитний борг є додатковим благом особи лише у випадку відсутності в банку будь-якої правової підстави вимагати його стягнення в майбутньому, тобто припинення між сторонами кредитних відносин, взятих на себе взаємними зобов`язаннями.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Ураховуючи наведену норму ЦК України, боргові зобов`язання за кредитним договором вказаним вище є припиненими з 19 вересня 2016 року внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань, а кредитний договір вважається розірваним.

Відповідно до пп. «б» п. 176.2 ПК України, сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1 ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу « 126».

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений п. 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань».

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду (щодо пріоритету норм п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України над нормами абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України) викладено у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17 та у постанові від 19 липня 2019 року у справі № 826/4240/18.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

При цьому, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання банком прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Вказані висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 19 липня 2019 року у справі №826/4240/18.

З урахуванням зазначеного вище суд вважає за необхідне надати правову оцінку наступним питанням: чи не був погашений отриманий платником податку банку фінансовий кредит в іноземній валюті до 1 січня 2014 року; чи здійснена операція з прощення (анулювання) банком боргу за таким кредитом на користь платника податків - позичальника, починаючи з 1 січня 2015 року; чи змінено під час такої реструктуризації боргу валюту зобов`язання за кредитним договором з іноземної на гривню; чи перевищує сума прощеного (анульованого) кредитором боргу за таким кредитним договором суму курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України; чи здійснено прощення (анулювання боргу) до закінчення строку позовної давності.

При цьому суд констатує, що податковим органом нараховано податкові зобов`язання виключно на суму «тіла» кредиту без врахування відсотків за користування ним, комісії та/або штрафні санкції (пеню), а також судом встановлено, що ПАТ «Райффайзен банк Аваль» дотримано порядок повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу.

Отже, фактичні обставини справи свідчать, що кредитні зобов`язання погашені на підставі Договору «Про припинення зобов`язань за кредитним договором від 06.06.2008 № 014/07-197/126» 19 вересня 2016 року. З цього ж слідує, що операція з прощення (анулювання) банком боргу за таким кредитом на користь платника податків - позичальника, здійснена після 1 січня 2015 року та до закінчення строку позовної давності (власне кредитна угода діяла б до 2026 року).

Дискусійним є питання щодо зміни під час прощення боргу валюти зобов`язання з іноземної на гривню.

Окремо вказане питання за текстом договору сторонами не обумовлюється, однак у пункті 1 зазначено: «Сторони підтверджують, що розмір непогашеної заборгованості за Кредитним договором станом на 19 вересня 2016 року складе 19 290,89 дол. США та пені 44 841,25 грн., що складає еквівалент 544 496,15 грн., у тому числі:

сума основного боргу (неповернутого кредиту) 17 654,61 дол. США, що складає еквівалент 457 273,48 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;

проценти, нараховані за користування кредитом 1 636,28 дол. США, що складає еквівалент 42 381,42 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;

розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним договором 44 841,25 грн.

Пункт 2. У зв`язку із виконанням Позичальником умов Кредитора Сторони домовились, що з «19» вересня 2016 року боргові зобов`язання за договором припиняються внаслідок звільнення Кредитором Позичальника від сплати Боргових зобов`язань (прощення боргу), а Кредитний договір вважається розірваним.

Пункт 5. З підписанням цього Договору Позичальник вважається повідомленим відповідно до пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК України про анулювання (прощення) боргу…».

На підставі викладеного, суд вважає, що кредит надавався в іноземній валюті, а банк та позивач у додатковому договорі, визначили основну суму боргу, яка прощена кредитором, у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, чинним на день укладення додаткового договору, а саме 544 496,15 грн., отже відбулась зміна валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому, на переконання суду, до даних правовідносин підлягає застосуванню пп. 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року, становить 316 213,15 грн.

Розрахунок: 17 654,61 дол. США (основна загальна сума боргу)*25,9011 (курс на дату погашення) = 457 273,82 грн.

17 654.61 дол. США *7.99 (курс станом на 01.01.2014 року) = 141 060,33 грн.

Курсова різниця складає: 457 273,82 - 141 060,33 = 316 213,15 грн.

Тобто сума прощеного (анульованого) кредитором боргу перевищує суму курсової різниці.

Таким чином, як вже відзначалось, застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Листом ДФС України від 07.09.2015 № 8481/Б/99-99-17-03-03-14 зазначено, що питання оподаткування доходів платника податків у вигляді прощеного кредиту за правилами абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України, та суми, прощеної відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового Кодексу, слід розглядати окремо.

Крім того, судом встановлено з спірного акту перевірки, що грошові кошти реалізовано позивачем 06.06.2008 шляхом укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна (будинок), що також підтверджено представником позивача.

За результатами викладеного суд вважає, що курсова різниця, викликана девальвацією національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку, оскільки фактичного збільшення доходу не було, проте мало місце збільшення кредитного зобов`язання, з незалежних від боржника причин. Оподаткування такого зобов`язання не відповідає змісту ст. ст. 163164 ПК України.

Штрафні (фінансові) санкції податковим органом нараховано відповідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у розмірі 25%.

Отже розмір податку на доходи має бути таким.

(141 060,33 689) *18% = 25 266,84.

Відповідно штрафні (фінансові) санкції складають: 25 266,84 *25% = 6 316,71.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

51. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (<…>), № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

52. Суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V)….

56. Навіть якщо припустити, що тлумачення цих норм національними органами влади було правильним, Суд не задоволений загальним станом національного законодавства, яке існувало на той час з питання, що розглядається у цій справі. Суд зазначає, що відповідні правові акти явно суперечили один одному. У результаті цього національні органи на свій власний розсуд застосували протилежні підходи щодо співвідношення цих правових актів. На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Означені положення наводяться судом з метою розуміння, що втручання держави, навіть за наявності легітимної мети (сплата податків), не є безмежним, що кореспондує із розумінням того, що держава відповідальна перед людиною за свою діяльність, а тому фінансова криза, одним із проявів якої була девальвація національної валюти, не може спричиняти збільшення податкового навантаження на особу, за фактичної відсутності збільшення доходу у останньої.

Висновки щодо оподаткування військовим збором є похідними, а саме.

Обов`язок зі сплати військового збору встановлено п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України: (у редакції, чинній на вересень 2016)

16-1. Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

1.7 звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Таким чином, вбачається, що позивач є платником військового збору та зобов`язаний його задекларувати та сплатити у розмірі 1,5% від отриманого оподатковуваного доходу, який за висновком суду складає (141 060,33 689) - 1,5% = 2 105,57

Відповідно штрафні (фінансові) санкції: 2105,57 * 25% = 526,39

Наступне важливе питання, що має бути вирішено судом полягає у тому чи потрібно визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення повністю чи в частині, яка визнана судом невідповідною вимогам ПК України.

Вказана проблематика у багатьох випадках обґрунтовується: «дискреційністю повноважень податкового органу щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення передбаченим у законі критеріям, не повинен підміняти контролюючий орган та перебирати на себе його повноваження щодо нарахування платнику податків грошових зобов`язань та штрафних санкцій в інших розмірах.

До того ж, у спірних правовідносинах визначення об`єкту оподаткування та сум грошових зобов`язань, що підлягають сплаті позивачем, потребують складних арифметичних та методологічних розрахунків, що додатково вказує на неможливість часткового скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень.»

Суд зі свого боку застосовує норми Конституції України, які є нормами прямої дії, а саме: «Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.» (ст. 67 Конституції України)

Пункт 4.1 ст. 4 ПК України. Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах:

4.1.1. загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу;

4.1.2. рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

4.1.3. невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства;

КАС України.

Частина 1 ст. 2. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункт 2 ч. 2 ст. 245. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

Наведені положення КАС України дають підстави суду вважати, що судовому захисту підлягає лише порушене право, що у даному випадку реалізується шляхом визнання протиправним та скасування невідповідної вимогам закону частини податкового повідомлення-рішення, однак, якщо у іншій частині права позивача не порушені, то суд вважає несправедливим та невідповідним меті адміністративного судочинства визнання протиправним та скасування такого.

Зворотнє свідчило б про порушення судом вказаних вище приписів Конституції та принципів оподаткування.

Крім того, суд вважає неприйнятними аргументи щодо порушення дискреційних повноважень податкового органу щодо проведення перевірок та визначення податкових зобов`язань, оскільки судом не проведено такої перевірки, не встановлено нових порушень, не здійснено нових за правовим змістом донарахувань податкових зобов`язань та не притягнуто платника до відповідальності на підставі інших норм ПК України.

Щодо нарахованої пені.

Стаття 129 ПК України. (в редакції чинній на 31.07.2017)

129.1. Нарахування пені розпочинається:

129.1.2. при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.2. У разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов`язання (його частини) скасовується.

129.3. Нарахування пені закінчується:

129.3.1. у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

129.3.2. у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

129.3.3. у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

129.3.4. при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Пункт 179.7 ст.179 ПК України. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Як вже вказувалось вище період нарахування пені складає з 31.07.2017 по 09.07.2018.

Відповідачем не обґрунтовано нарахування пені саме з 31.07.2017, оскільки у розумінні пп.129.1.2 п.129.1. ст.129 ПК України датою нарахування мало бути 01.08.2017.

Разом із тим, відповідачем не обґрунтовано та документально не підтверджено із якою подією в розумінні п.129.3 ст.129 ПК України пов`язано припинення нарахування пені.

А тому суд, керуючись ч. 2 ст. 77 КАС України, вважає недоведеною правомірність нарахованої пені.

Щодо штрафних санкцій за неподання декларації з податку на доходи.

Пункт 49.18 ст. 49 ПК України. Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Пункт 120.1 ст. 120 ПК України. Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

У ході судового розгляду факт неподання ОСОБА_1 податкової декларації представником не заперечувався, отже застосування ГУ ДФС у Донецькій області п. 120.1 ст. 120 ПК України є правомірним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 18.05.2018:

№ форма «Р» про визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 71 147,95 грн., утч за основним платежем 56 918,37 грн. та штрафні (фінансові) санкції 14 229,58 грн.;

№ форма «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 5929,00 грн. утч за основним платежем 4 743,20 та штрафні (фінансові) санкції 1185,80 грн.

Скасування пені у загальному розмірі 12 586,72 грн.

В іншій частині позову належить відмовити.

Відповідно ст. 139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 620,25 грн.

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Р від 18.05.2018 року №4 на суму 5929,00 грн., з яких 4 743,20 основний платіж та 1 185,80 штрафні санкції.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Р від 18.05.2018 року №4 на суму 71 147,96 грн. з яких 56 918,37 грн. основний платіж та 14 229,59 грн. штрафні санкції.

Визнати протиправною та скасувати пеню, яка нарахована згідно пп.129.1.2 ст. 129 Податкового кодексу України у розмірі 12 586,72 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн. 25 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 11 вересня 2019 року, повний текст рішення виготовлений 17 вересня 2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Буряк