Справа № 200/9922/18-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2019 року

Київ

справа №200/9922/18-а

адміністративне провадження №К/9901/15174/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 200/9922/18-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року (головуючий суддя: ОСОБА_1) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року (колегія суддів: головуючий суддя: Блохін А.А., судді: Сіваченко І.В., Шишов О.О.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:

1.2. скасувати висновок атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15 серпня 2018 року про його звільнення зі служби в поліції;

1.3. скасувати наказ відповідача від 29 серпня 2018 року №366о/с про його звільнення зі служби в поліції;

1.4. поновити на роботі в якості слідчого Слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та у спеціальному званні капітана поліції;

1.5. стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2018 року до дня поновлення на роботі.

2. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2015 року по 30 серпня 2018 року він проходив службу на посаді слідчого Слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області), однак наказом ГУ НП в Донецькій області від 29 серпня 2018 року його звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, на підставі висновку атестаційної комісії ГУ НП в Донецькій області від 15 серпня 2018 року. Позивач вважає, що наказ про звільнення та висновок атестаційної комісії прийняті в порушення норм чинного законодавства України, в тому числі відповідачем порушено процедуру проведення атестування, а саме: атестаційною комісією не враховано професійні якості, висновки попередньої атестації. Також зазначено, що оцінка професійного рівня та кваліфікації працівника проведена за ознаками, що безпосередньо не пов`язані з виконуваною роботою, за перекрученими та недостовірними фактами. На думку позивача, звільнення особи є крайнім заходом дисциплінарного впливу, який може бути застосований до працівника, а тому таке рішення є безпідставним та підлягає скасуванню.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

2.1. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що, беручи до уваги дискреційний характер оскаржуваного рішення, дотримання відповідачем законодавчо визначеної процедури проведення атестації та врахування атестаційною комісією критеріїв, визначених пунктом 16 розділу ІV Інструкції, при складанні атестаційного листа, надання відповідачем достатніх документів, що характеризують позивача з негативної сторони або вказують на низький професійний рівень, висновок атестаційної комісії та наказ про звільнення позивача є правомірними, підстави для задоволення позову відсутні.

ІІІ. Касаційне оскарження

3. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, принципу верховенства права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.2016 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», просить скасувати ці рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

3.1. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що судами не було повно та всебічно з`ясовано обставини справи, надано їм неправильну оцінку, також встановлено обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, а тому такі рішення не відповідають чинному законодавству України, є необґрунтованими, невмотивованими.

3.2. Позивач зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для призначення та проведення стосовно нього атестації, відповідні рішення в порядку, визначеному чинним законодавством, не приймались. Оскільки протокол про його направлення на атестацію складений після видання наказу про проведення атестації, вважає, що цим порушено вимоги Інструкції, вказане є свідченням відсутності підстав для направлення його на атестацію. Однак, суди не надали належної оцінки цим фактам. Наголошує, що список, у якому зазначено його прізвище як такого, що направлений на атестацію, був фактично наданий 08 серпня 2018 року, в той час, коли подання щодо направлення його на атестацію ще не існувало, оскільки цей список складений тільки 09 серпня 2018 року, тобто на наступний день після того, як списки ГУ НП в Донецькій області вже були затверджені. Копію списку осіб, які повинні проходити атестацію згідно наказу про проведення атестації № 10 від 26 липня 2018 року, де вказане його прізвище, що надана відповідачем під час розгляду справи та не містить жодного підпису, позивач вважає такою, що не відповідає вимогам законності, дійсності, а тому ця копія не може бути належним доказом.

3.3. Крім цього, вказує на висновок Вищого адміністративного суду України у постанові від 29 вересня 2016 року № 11 «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації», за яким положення частини 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» необхідно розуміти таким чином, що закріплений у ній перелік підстав атестування поліцейських є вичерпним. Положення частини четвертої статті 57 Закону про те, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із Законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв`язку з положеннями частини другої статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів стосовно підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено ім`я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню. Вважає, що відповідачем цей порядок порушено.

3.4. Також звертає увагу, що судами правильно встановлено, що він притягувався до дисциплінарної відповідальності три рази, а не тринадцять, як зазначено в атестаційному листі, однак суди дійшли хибного висновку, що накази про застосування дисциплінарних стягнень ним не оскаржувались та не є предметом розгляду даної справи, тому відсутні підстави вважати їх незаконними, оскільки суди не зазначили підстав неприйняття пояснень позивача про те, що ці накази йому не оголошувались, з ними він не був ознайомлений під підпис, що позбавило його можливості їх оскаржити.

3.5. Автор скарги також наголошує та тому, що, на його думку, відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства щодо критеріїв, які враховуються при ухваленні рішення, перевірки відповідності викладених в атестаційному листі даних дійсному стану справ, протокол атестаційної комісії не містить підстав та обґрунтувань, якими керувались члени атестаційної комісії при вирішенні питання про застосування до нього формату службової невідповідності та якими фактичними даними це підтверджено. Водночас, в атестаційному листі зазначена інформація, що не відповідає дійсності.

3.6. Вважає, з посиланням на висновок Вищого адміністративного суду України у постанові № 11 від 29 вересня 2016 року «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації», що ні Закон, ні Інструкція не наділяють членів атестаційних комісій правом вирішувати питання можливості перебування на службі особи виключно на підставі власного, суб`єктивного сприйняття останньої.

3.7. Також наголошує, що оскаржувані судові рішення порушують його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (стаття 55 Конституції України, частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), оскільки, зважаючи на викладене вище, суди дійшли передчасних висновків щодо суті спору, та, крім цього, всупереч вимогам статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України належним чином не мотивували їх.

4. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому вказав, що позивач був включений до списку поліцейських, стосовно яких вирішується питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність або про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. За результатами атестації прийнято рішення, яке оформлене протоколом № 10 від 15 серпня 2018 року, у відповідності до пунктів 20,21, 23 розділу IV Інструкції. На підставі цього рішення та з урахуванням службової характеристики позивача, його показників роботи та не знятих дисциплінарних стягнень відповідачем прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність. Вважає, що це рішення відповідає вимогам чинного законодавства, а тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5. Позивач подав відповідь на відзив відповідача, в якій зазначив, що інформація, що зазначена у відзиві, не підтверджена доказами та не ґрунтується на нормах законодавства, зазначені у ньому вимоги є перекрученими та такими, що не відповідають дійсності, а тому не можуть бути взяті судом до уваги. Наголошує, що особи, які повинні проходити атестацію, повинні бути зазначені тоді, коли призначена атестація, а не навпаки. На його думку, наказ про атестацію не може складатися та підписуватися, допоки не визначені списки осіб, які мають бути атестовані, та не встановлені підстави для їх атестування. Вказує, що оскільки у відзиві на позов відповідач не заперечує факт відсутності підстав для проведення відносно нього атестації, тому в цій частині його позовні вимоги та посилання на вищенаведені факти ним визнані. Щодо неоскарження ним висновку атестаційної комісії зазначив, що вказане не можна розцінювати як його згоду з висновками атестації, оскільки причини цього полягали в тому, що він розумів, що дане питання не буде розглядатись неупереджено та у відповідності до законодавства. Вважає безпідставним твердження відповідача про його низькі показники в роботі, оскільки доказів цього не надано, жодним наказом МВС не встановлені показники роботи слідчих.

6. Крім цього, відповідачем подано заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначив, що позивач був внесений до списку поліцейських, відносно яких вирішується питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність або про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. За результатами проведеного атестування прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність. Вважає, що це рішення прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства. Висловлює свою згоду з висновками та рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

7. 07 листопада 2015 року наказом ГУ НП в Донецькій області від №24 о/с позивача призначено слідчим Орджонікідзевського відділення поліції Маріупольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

8. 26 липня 2018 року наказом ГУ НП в Донецькій області № 1946 «Про призначення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Донецькій області» з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього і кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність призначено атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 15 серпня 2018 року.

9. 06 серпня 2018 року Комісія з питань дотримання дисципліни і законності Головного управління Національної поліції в Донецькій області вирішила направити слідчого Слідчого відділення Лівобережного ВП Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 на проходження атестаційної комісії ГУ НП в Донецькій області для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність або про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

10. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 08 серпня 2018 року № 2059 затверджений список поліцейських структурних підрозділів, відділів (відділень) поліції ГУ НП в Донецькій області, які підлягають атестуванню. Капітан поліції ОСОБА_1 включений до списку працівників ГУ НП в Донецькій області які підлягають атестуванню для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

11. Відповідно до протоколу засідання атестаційної комісії ГУ НП в Донецькій області від 15 серпня 2018 року №10 позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

12. 15 серпня 2018 року позивач ознайомлений з атестаційним листом, про що проставив власний підпис.

13. 29 серпня 2018 року наказом ГУ НП в Донецькій області № 366 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби з поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 (через службову невідповідність) з 30 серпня 2018 року на підставі висновку атестаційної комісії від 15 серпня 2018 року.

14. Не погодившись з висновком атестаційної комісії та наказом про звільнення, позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним вище позовом.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

15. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

17. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

18. За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

19. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

20. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

21. Відповідно до вимог статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

22. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

23. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керіництва.

24. Цей Закон також визначає способи перевірки кандидата на службу в поліції, при просуванні по службі, або вирішенні питань відповідності займаної посаді поліцейського.

25. Мета та підстави проведення атестування поліцейських закріплені в статті 57 Закону № 580-VIII, порядок проведення також визначається «Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за №1445/27890, та є вичерпними.

26. Відповідно до статті 57 Закону № 580-VIII атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

27. Порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України визначено Інструкцією, розробленою відповідно до Закону № 580-VIII.

28. Пунктом 2 розділу І Інструкції встановлено, що керівники всіх рівнів зобов`язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об`єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

29. Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками (пункт 3).

30. Згідно з пунктом 5 розділу 1 Інструкції № 1465, атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

31. Організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають, зокрема, складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню (пункт 1 розділу IV Інструкції № 1465).

32. З метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування (пункти 10-12 розділу IV Інструкції № 1465).

33. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов`язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

34. Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

35. За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

36. Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

37. Пунктом 15 розділу IV Інструкції № 1465 встановлено, що Атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

38. Пунктом 16 розділу IV Інструкції № 1465 визначено, що Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

39. Відповідно до пунктів 17-20 розділу IV Інструкції, Атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення. Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб. Рішення атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови атестаційної комісії. Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

40. Частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

41. Згідно пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

42. Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

43. Розділ V Дисциплінарного статуту передбачає право оскарження дисциплінарних стягнень, зокрема, статтею 20 визначено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

44. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за №1576/29706, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, зі змісту пункту 1 розділу ІІ яких вбачається, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

VI. Позиція Верховного Суду

45. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

46. Судами встановлено, що підставою для звернення позивача з даним позовом стали висновок атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15 серпня 2018 року про його звільнення зі служби в поліції та наказ відповідача від 29 серпня 2018 року №366о/с про його звільнення зі служби в поліції.

47. Перелік підстав проведення атестування поліцейських передбачений статтею 57 Закону № 580-VIII є вичерпним і розширенню не підлягає.

48. Аналіз положень наведеної норми Закону дає підстави для висновку, що атестуванню підлягають лише поліцейські: а)які претендують на вищу посаду; б)щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду; в) щодо яких вирішується питання про звільнення через службову невідповідність.

49. Відповідно, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню (складається на підставі підпункту 2 пункту першого розділу ІV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465), слід включати лише тих поліцейських, відносно яких наявні підстави для проведення атестування, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

50. Суди попередніх інстанцій встановили, що атестування позивача було проведено на підставі пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 580-VII, відповідно до якого тестування поліцейських проводиться для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

51. Однак, кожна із зазначених у частині другій Закону № 580-VII підстав проведення атестування повинна бути пов`язана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов`язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

52. Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для проведення атестування щодо позивача було те, що він неодноразово відмовлявся від проходження курсів підвищення кваліфікації, про що свідчать відповідні доповідні записки начальника СВ Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області на ім`я начальника СУ ГУНП в Донецькій області.

53. Також позивач має три діючі дисциплінарні стягнення: усне зауваження (наказ ГУ НП в Донецькій області від 22 листопада 2017 року №2184); зауваження (наказ ГУ НП в Донецькій області від 18 січня 2018 року №129); догана (наказ ГУ НП в Донецькій області від 05 червня 2018 року №1479).

54. Дисциплінарні стягнення стосуються низького професійного рівня досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які веде позивач, невиконання ним вказівок процесуального керівника, у результаті чого провадження перебувають без руху.

55. Враховуючи приписи вказаних вище нормативно-правових актів, Верховний суд вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про наявність обґрунтованих підстав для проведення атестування позивача, що передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VII.

56. Вказані підстави належним чином доведені відповідачем, належні та допустимі докази цього наявні в матеріалах справи, їм надана правильна оцінка судами першої та апеляційної інстанції.

57. Щодо доводів позивача про безпідставність його включення до списку осіб, які підлягають атестації, та порушення відповідачем порядку складання цих списків Верховний Суд зазначає наступне.

58. Рішення про проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Донецькій області було оформлене наказом від 26 липня 2018 року № 1946.

59. Цей наказ визначав організаційні заходи з підготовки та проведення атестування, а також період часу, протягом якого таке атестування має бути проведене. До таких організаційних заходів належать, зокрема, складення керівниками структурних підрозділів апарату Національної поліції України списків поліцейських, які підлягають атестуванню. Відповідно такий список повинен містити перелік поліцейських апарату Національної поліції України із зазначенням підстав, у зв`язку з якими кожен окремий поліцейський підлягає атестуванню.

60. Наявні в матеріалах справи копії наказу №2059 від 08 серпня 2018 року «Про організацію атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Донецькій області» та списку працівників ГУНП в Донецькій області, які підлягають атестуванню, що є додатком до цього наказу, свідчать про дотримання відповідачем положень пункту 1 розділу IV Інструкції № 1465 щодо організаційних заходів з підготовки та проведення атестування.

61. За вказаних обставин Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо допущених відповідачем порушень вказаної вище процедури та порушення строку складання цього списку та включення до нього позивача.

62. Стосовно доводів позивача про необґрунтоване врахування відповідачем у спірних правовідносин наявних у позивача дисциплінарних стягнень Верховний Суд зазначає таке.

63. Розділом V Дисциплінарного статуту передбачена можливість оскарження дисциплінарних стягнень. Статтею 20 визначено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

64. Судами було встановлено, що накази про накладені види дисциплінарних стягнень, які взяті до уваги при винесенні рішення атестаційною комісією, позивачем не оскаржені.

65. При цьому, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що питання правомірності зазначених наказів не є предметом цього позову. Оскільки ці накази не оскаржувались позивачем, не скасовані, тому у суду відсутні підстави вважати їх незаконними.

66. Щодо оцінки спірного висновку атестаційної комісії на предмет його правомірності Верховний Суд зазначає слідуюче.

67. Судами встановлено, що тестування на загальні здібності та знання законодавства позивач склав на 28 балів з 60 та 32 бали з 60 відповідно, що є достатньою кількістю для проходження вказаного тестування.

68. При цьому, атестаційний лист містить негативну оцінку позивача з причини відсутності у нього необхідних знань, тактик та методик, необхідних при проходженні служби на посаді слідчого, низькі показники в роботі. Крім того, наявний висновок безпосереднього керівника про те, що він займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби і поліції через службову невідповідність.

69. Відповідно до протоколу № 10 від 15 серпня 2018 року засідання атестаційної комісії ГУ НП в Донецькій області в ході співбесіди позивачу були поставлені запитання, з відповідей позивача на які вбачається, що він не знає як організувати свою роботу, не намагається її удосконалити, а також не знає причин своєї відмови від проходження курсів підвищення кваліфікації. Крім того, позивач погоджується з тим, що не має показників роботи та відмовляється від переведення на посаду дільничного офіцера поліції.

70. Вказане рішення атестаційної комісії з посиланням на встановлені вище обставини містить висновок щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення останнього зі служби в поліції через службову невідповідність.

71. При цьому, Верховний Суд констатує належне мотивування вказаного рішення, його детальність і повноту, відображення суттєвих обставин, що мали вплив на його прийняття.

72. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач, як ініціатор звільнення позивача, довів належним чином невідповідність позивача займаній посаді та відповідність приписам закону проведеної стосовно нього процедури атестації.

73. Беручи до уваги дискреційний характер оскаржуваного рішення, дотримання відповідачем законодавчо визначеної процедури проведення атестації та врахування атестаційною комісією критеріїв, визначених пунктом 16 розділу ІV Інструкції при складанні атестаційного листа, надання відповідачем достатніх документів, що характеризують позивача з негативної сторони або вказують на низький професійний рівень, Верховний Суд вважає правильними висновки судів про те, що висновок атестаційної комісії є правомірним.

74. Щодо вирішення питання правомірності наказу № 366 о/с від 29 серпня 2018 року Верховний Суд зазначає наступне.

75. Зі змісту вказаного спірного наказу вбачається, що позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», за яким поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

76. Враховуючи достеменно встановлений судами попередніх інстанцій факт службової невідповідності позивача на підставі перевіреного в судовому порядку на предмет правомірності висновку атестаційної комісії, Верховний Суд вважає правильними висновки судів про те, що наказ про звільнення позивача є таким, що прийнятий відповідачем на підставі та в межах наданих йому повноважень, а тому є правомірними.

77. Отже, в спірних правовідносинах відповідач у справі діяв в межах повноважень та спосіб, який визначено чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для скасування висновку та наказу і, як наслідок, про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь утриманого грошового забезпечення.

78. Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків, а лише зводяться до суб`єктивної переоцінки позивачем встановлених судами фактичних обставин справи. Безпідставність таких доводів встановлена під час касаційного розгляду справи.

79. Щодо доводів касаційної скарги про неналежне мотивування судами оскаржуваних судових рішень Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

80. Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41) у Висновку № 11 (2008), серед іншого, звернула увагу на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

81. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

82. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів позивача у касаційному провадженні), сформованою, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

83. Отже, обов`язок суду мотивувати прийняте ним рішення не можна сприймати буквально як необхідність відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

84. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

85. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

86. За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

87. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VIІ. Судові витрати

88. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року залишити без задоволення.

2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

О. В. Калашнікова