Справа № 400/704/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/704/19

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Дата і місце ухвалення: 25.04.2019р., м.Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді : Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови провести позивачу перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 12.09.2018 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 при проведенні позивачу перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 26.11.2008 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 при проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу грудень 2008 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 20.05.2019 року військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на не правильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом залишено поза увагою, що проведення індексації грошового забезпечення перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів. Військова частина НОМЕР_1 не є прибутковою установою, а відповідними бюджетами не було закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення.

Військова частина НОМЕР_1 не визнає допущення нею протиправної бездіяльності щодо проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення та зазначає, що ОСОБА_1 не звертався з вимогою перерахунку та виплати на його користь індексації грошового забезпечення, а його запит стосувався лише питання надання довідки про нараховану та виплачену індексацію за період з 01.01.2014 року по 29.12.2018 року.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не правильно визначив базовий місяць для нарахування індексації, оскільки індексація ОСОБА_1 за період січень 2014 року - січень 2016 року була виплачена, тоді як Постановою КМУ №1013 від 09.12.2015р. визначено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу починається з січня 2016 року.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на різних посадах, остання посада перед звільненням начальник інженерно-ремонтної майстерні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018р. №25-РС позивача звільнено з військової служби в запас за п.п. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2018р. №280 позивача виключено зі списків особового складу частини. При цьому, зі змісту вказаного наказу вбачається, що при виключенні позивача зі списків військової частини з ним не проведено розрахунку по виплаті індексації грошового забезпечення.

22.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 щодо надання довідки про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 29.12.2018 року із зазначенням всіх складових відповідного розрахунку.

Листом від 06.02.2019 року військова частина НОМЕР_1 надала ОСОБА_1 довідку-розрахунок нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2015 року. Стосовно порядку нарахування та виплати у 2016-2018р.р. індексації грошового забезпечення, то відповідач зазначив, що з 01.01.2016 року відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної пенсії. У зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 13.12.2015р. №248/3/9/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових формувань роз`яснення від 04.01.2016р. №248/3/9/1/2, згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення. Також, зазначено, що порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачений механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником коштів першого рівня, тому не має повноважень самостійно визначати напрямки використання бюджетних коштів.

Щодо індексації за період березень 2018 року листопад 2018 року, то відповідач зазначив, що враховуючи, що у березні 2018 року відбулося підвищення посадових окладів і індекс споживчих цін для проведення індексації розрахований наростаючим підсумком з квітня по жовтень 2018 року не перевищив 103% - право на індексацію грошового забезпечення не настало.

Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.01.2016р. по 12.09.2018р. ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. та зобов`язання провести перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, виходив з того, що індексація є складовою заробітної плати та, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян, провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 (адміністративне провадження №К/9901/17256/18).

Учасниками справи не заперечується, що в період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, апелянт не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує виключно відсутністю відповідних кошторисних призначень та бюджетних асигнувань.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки вони не відповідають нормам Закону №1282-XII та Порядку №1078, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Посилання відповідача на ст.5 Закону №1282-ХІІ щодо проведення індексації грошових доходів населення виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, на думку колегії суддів, є не доречним в даному випадку, оскільки в зазначеному періоді здійснювалось преміювання, що навпаки свідчить про достатність фінансування, а отже можливість нарахування індексації.

Більше того, апелянтом не надано суду жодного доказу, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Аргументи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату, що є предметом спору у даній справі.

Посилання відповідача на відсутність механізму виплати індексації у поточному році за минулі періоди, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відсутність такого механізму не може позбавляти позивача на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

Крім того, безпідставними є посилання військової частини на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.

Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.

Апелянт посилається на те, що військовою частиною НОМЕР_1 не допущено протиправної бездіяльності щодо проведення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, так як ОСОБА_1 не звертався з вимогою перерахунку та виплати на його користь індексації грошового забезпечення, а його запит стосувався лише питання надання довідки про нараховану та виплачену індексацію за період з 01.01.2014 року по 29.12.2018 року.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки нарахування та виплата військовослужбовцю індексації грошового забезпечення має бути здійснено військовою частиною НОМЕР_2 не за заявочним принципом, а на виконання вимог чинного законодавства. Більше того, зі змісту листа від 06.02.2019 року слідує, що військова частина НОМЕР_1 фактично відмовила ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати індексації за період з 01.01.2016 року з посиланням на відсутність на це підстав.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. є порушеним та має бути відновленим. А відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення позову у відповідній частині є правильним.

Також, при зверненні з позовом до суд ОСОБА_1 просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 26.11.2018 року.

Оскаржуваним судовим рішенням суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 при проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу грудень 2008 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Враховуючи вищенаведене вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не заперечується, що підвищення посадового окладу ОСОБА_1 мало місце 26.11.2018 року та під час проходження ним служби з вказаної дати у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника інженерно-ремонтної майстерні посадовий оклад був не змінний.

Висновок суду першої інстанції, що в даному випадку базовим місяцем індексації є грудень 2008 року спростовується вищенаведеним нормами, оскільки за умови підвищення посадового окладу в листопаді 2008 року останній виступає базовим, а з грудня здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Військовою частиною НОМЕР_1 не доведено наявність обставин зміни посадового окладу позивача станом на дату виникнення оскаржуваних правовідносин, що з урахуванням стабільності відносин щодо встановлених державою розмірів посадових окладів військовослужбовців, свідчить про можливість встановлення листопада 2008 року базовим місяцем для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання щодо визначення базового місяця при проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 не правильно застосовано норми матеріального права, тому рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у відповідній частині підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нового судового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 25.04.2019 року слід залишити без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року в частині визначення базового місяця при проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення, яким зобов`язати військову частину НОМЕР_1 при проведенні ОСОБА_1 нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу листопад 2008 року.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко
Суддя: А.Г. Федусик
Суддя: О.А. Шевчук