Справа № 320/3108/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року № 320/3108/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянув у м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про скасування постанови.

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (далі - Відповідач), у якому просить суд:

- скасувати постанову начальника 2-го відіпс впс «Київ-Пасажирський» ОКПП Київ від 01.03.2019 року про заборону в`їзду в Україну, яким було заборонено в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ., паспортний документ закордонний паспорт № НОМЕР_1 .

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що під час складання оскаржуваної постанови, посадовими особами державної прикордонної служби, було встановлено, що Позивач перединав кордон з АР Крим за маршрутом Санкт-Петербург - Сімферополь поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду в травні 2015 року, однак в травні 2015 року не існувало порядку перетину вищезазначеного кордону.

Крім того, вказує на те, що у разі виявлення у його діях порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, стосовно нього повинен був бути складений протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 204-2 КУпАП України, однак Позивач до адміністративної відповідальності не притягувався, що підтверджено листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, тому вважає, що підстави для заборони в`їзду на територію України були відсутні.

Відповідач не погоджується з твердженнями Позивача та зазначає, що станом на травень 2015 року законодавством України не було врегульовано порядок в`їзду/виїзду на /з тимчасово окупованої території АР Крим, тобто Позивач взагалі не міг в`їхати на тимчасово окуповану територію АР Крим до моменту встановлення зазначеного порядку в`їзду/виїзду.

Також звертає увагу на те, що згідно з Додатком до розпорядження КМУ від 30.04.2014 №424-р пункт пропуску через державний кордон «Сімферополь» тимчасово закритий з 2014 року.

Крім того, Відповідач вказує на те, що застосування до Позивача заборони і є одним з елементів юридичної відповідальності, яку несе особа, яка в`їхала на тимчасово окуповану територію АР Крим без існування відповідного Порядку в`їзду та виїзду з тимчасово окупованої території.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про скасування постанови про заборону в`їзду в Україну залишено без руху.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали Позивач усунув недоліки у строк та у спосіб, що визначені в ній.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 відкрите спрощене провадження в адміністративній справі №320/3108/19

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 263, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом встановлено, що 01.03.2019 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 прибув на вокзальну станцію «Київ-пасажирський» для проходження контролю з метою в`їзду на територію України задля відвідування своїх родичів.

Цього ж дня начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби впс «Київ-пасажирський» ОКПП «Київ» майором Оверченком Тарасом Анатолійовичем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ закордонний паспорт № НОМЕР_1 . (а.с. 10)

Підставою для прийняття вищезазначеного рішення слугувало те, що Позивач порушив вимоги ч. 2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367, а саме допустив в`їзд на тимчасово окуповану територію АР Крим та виїзд з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Постановою начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби впс «Київ-пасажирський» ОКПП «Київ» від 01.03.2019 заборонено громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на 3(три) роки.(а.с. 13)

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, станом на 15.04.2019 інформації про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності немає.

Вважаючи, що підстави для заборони в`їзду на територію України були відсутні, Позивач звернувся до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Частиною 2 ст. 10 Закону № 1207-VII передбачено, що в`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі Закон №1710-VI), прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Статтею 3 Закону №1710-VI передбачено, що прикордонний контроль організується та здійснюється на засадах: 1) законності; 2) відкритості; 3) забезпечення поваги до людської гідності та рівності осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового етапу, місця проживання, мовних або інших ознак; 4) здійснення його виключно спеціально підготовленими з цією метою військовослужбовцями та працівниками Державної прикордонної служби України; 5) вибірковості контрольних заходів на підставі оцінки ризиків.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону №1710-VI, паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №1710-VI, повноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону №1710-VI, іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Статтею 9 Закону № 1710-VI визначено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії. Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Частиною 1 ст. 14 Закону №1710-VI, іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону №1710-VI, особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI ) (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин), підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Частиною 3 ст. 13 Закону № 3773-VI (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин), рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Згідно з п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 № 1636-VII ( далі Закон № 1636-VII) ( редакція чинна на момент в`їзду Позивачем на ТОТ АР Крим), іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" керуються нормами Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з урахуванням того, що вони: мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" за умови пред`явлення належного паспортного документа іноземця, визначеного пунктом 16 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або посвідки на тимчасове проживання, визначеної пунктом 18 статті 1 (за наявності підстав, визначених частинами четвертою - дванадцятою статті 4 зазначеного Закону; у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" - підпадають під дію статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"; мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" у випадках та за процедурою, передбаченими Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про статус біженців 1951 року.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 05.12.2011 № 946 (далі- Інструкція 946), у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

У довідці зазначаються:

а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: „Громадянство, „Прізвище, ім`я особи, „Стать, „Дата народження (день, місяць та рік), „Вид документа (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), „Серія, номер документа.

Реквізит „Прізвище, ім`я особи повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку:

для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами;

для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами;

б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду;

в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема:

обставини і характер вчинення особою діяння;

результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи;

г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

До довідки додаються копії сторінок паспортного документа особи, які містять фотокартку або інше зображення обличчя особи та відомості про неї („Громадянство, „Прізвище, ім`я особи, „Стать, „Дата народження (день, місяць та рік)), копії протоколів, постанов про вчинення особою адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 185-10, 202, 203, 204-1, 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності), віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, пояснення свідків, витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон (далі - бази даних).

VI. Оцінка суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом позову є вимога про скасування постанови начальника 2-го відіпс впс «Київ-пасажирський» ОКПП Київ від 01.03.2019 року про заборону в`їзду в Україну.

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначена постанова була прийнята з підстав порушення Позивачем вимог ч. 2 ст. 10 Закону № 1207-VII, а саме допустив в`їзд на тимчасово окуповану територію АР Крим та виїзд з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог, без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується Позивачем, Позивач перетнув адміністративного кордону вільної економічної зони «Крим» за маршрутом Санкт-Петербург- Сімферополь в травні 2015 року.(а.с.6, 44)

Відповідно до Додатку до розпорядження КМУ від 30.04.2014 № 424-р пункт пропуску через державний кордон «Сімферополь» тимчасово закритий з 2014 року.

Враховуючи вищезазначену норму та той факт, що в`їзд на територію тимчасово окупованої території АР Крим та виїзд з неї було здійснено через пункт пропуску «Сімферополь» суд приходить до висновку, що Позивач здійснив в`їзд/виїзд до/з тимчасово окупованої території АР Крим через закритий пункт пропуску.

Щодо посилань позивача на відсутність станом на травень 2015 року Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, то суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367 затверджений Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (набрала чинності 10.06.2015).

Отже, станом на травень 2015 не було затверджено Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Згідно з п. 7.4. ст. 7 Закону № 1636-VII (набрав чинності 27.09.2014), іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" керуються нормами Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з урахуванням того, що вони: мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" за умови пред`явлення належного паспортного документа іноземця, визначеного пунктом 16 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або посвідки на тимчасове проживання, визначеної пунктом 18 статті 1 (за наявності підстав, визначених частинами четвертою - дванадцятою статті 4 зазначеного Закону; у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" - підпадають під дію статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"; мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" у випадках та за процедурою, передбаченими Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про статус біженців 1951 року.

Відповідно ч. 2,3 ст. 10 Закону № 1207-VII, в`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 14-1 Закону № 3773-VI (у редакції чинній на момент перетинання Позивачем тимчасово окупованої території АРК), іноземцям та особам без громадянства, які прибули до контрольних пунктів в`їзду - виїзду з тимчасово окупованої території без відповідного дозволу, не дозволяється подальший проїзд та в найкоротший строк вони повертаються на тимчасово окуповану територію, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ. У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті контролю в`їзду - виїзду до їх повернення. Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в`їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

З огляду на вищезазначені норми, суд не погоджується з позицією позивача щодо відсутності будь-якого нормативно-правового акту, яким би встановлювався порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, оскільки такі твердження спростовуються нормами статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і статтями 13 і 14-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якими передбачено можливість в`їзду та виїзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію за умови наявності спеціального дозволу, та відповідальність за допущені порушення.

Суд також звертає увагу Позивача на те, що відсутність Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї не позбавляє відповідальності осіб за порушення спеціальних норм Законів України, якими встановлено обмеження та передбачено відповідальність.

Водночас, суд критично ставиться до твердження Позивача про те, що відсутність складеного адміністративного протоколу доводить той факт, що притягнути до відповідальності Позивача неможливо, оскільки ст. 13 Закон № 3773-VI не передбачає обов`язкову наявність протоколу.

Перетинання Позивачем тимчасово окупованої території АРК через закритий пункт пропуск вказує на те, що він здійснив в`їзд/виїзд на/з тимчасово окуповану територію України поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду, що свідчить про наявність підстав для заборони в`їзду в Україну.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

VII. Висновок суду

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд приходить до висновку, що постанова начальника 2-го відіпс впс «Київ пасажирський» ОКПП Київ від 01.03.2019 року про заборону в`їзду в Україну є обґрунтованою та прийнятою на підставах, перебачених чинним законодавством.

Відтак, позовна заява ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про скасування постанови не підлягає задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки Позивачу відмовлено в задоволенні позову, судові витрати з Відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено - 19.09.2019.

Суддя Леонтович А.М.