Справа № 640/9087/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

12 вересня 2019 року № 640/9087/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі суд) звернувся ОСОБА_1 (надалі також позивач) з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (надалі також відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позив в адміністративному позові зазначає, що відповідачем не в повній мірі та без належного дослідження викладених ним обставин в поданій заяві розглянуто його звернення.

Відповідачем надана суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в позові з підстав викладених у поданому відзиві.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначено, про не належний розгляд відповідачем його звернень від 29.03.2019 та 10.05.2019 з питань досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 00003973 від 26.12.2015, № 0000102 від 15.05.2017, № 0000101 від 02.07.2018 та безпідставним направленням звернень для розгляду до військової прокуратури Київського гарнізону.

Відповідачем зазначено, що на час звернення ОСОБА_1 із заявами від 29.03.2019 та 10.05.2019 військовою прокуратурою здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях №00003973 від 26.12.2015, №0000102 від 15.05.2017, №0000101 від 02.07.2018, зокрема:

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розслідувалося кримінальне провадження № 00003973 від 26.12.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 382, ст. 356 КК України за фактом самоправства службових осіб військової частини № НОМЕР_1 , умисного невиконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2007, у справі № 2а-164/07 щодо забезпечення ОСОБА_1 житлом.

Військовою прокуратурою Київського гарнізону розслідується кримінальне провадження № 0000102 від 15.05.2017 за ст. 356, ч. 1 ст. 357 КК України за фактом вимагання посадовими особами військової частини № НОМЕР_2 у ОСОБА_1 документів, які не передбачено законодавством для постановлення на квартирний облік та за фактом невключення житловою комісією військової частини позивача до квартирної черги.

Крім того, Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва військової прокуратури Київського гарнізону розслідувалося кримінальне провадження № 0000101 від 02.07.2018 за ст. 356 КК України за фактом не допуску ОСОБА_1 посадовими особами військової частини № НОМЕР_3 на територію військової частини до місця проживання заявника ( АДРЕСА_1 ). Кримінальне провадження 14.03.2019 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Судом встановлено, в зверненні від 29.03.2019 позивачем наголошено на не отримані відповіді на звернення з питань неналежного розслідування кримінальних проваджень № 00003973, № 0000102, № 0000101, поданого 22.02.2019 на особистому прийомі у заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора, просив вжити заходів щодо з`ясування причин та умов, що сприяли неефективному розслідуванню злочинів, притягнути винних у цьому осіб до відповідальності, в порядку ст. ст. 36, 37, 217, 218, 308 КПК України, вжити заходів для забезпечення розумних строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях, надати вказівки про їх об`єднання в одне провадження.

Позивачем не оскаржуються дії, рішення працівників Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Центрального регіону, а тому звернення позивача від 09.04.2019 за №10/1/3-р направлено для вирішення в межах компетенції до військової прокуратури Центрального регіону та військової прокуратури Західного регіону.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 10.05.2019 щодо особистого прийому з приводу реалізації його конституційних прав у кримінальних провадженнях, а також щодо ознайомлення з матеріалами перевірки за зверненням від 29.03.2019, позивачу надано відповідь від 15.05.2019, в якій роз`яснено, що відповідно до Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому, затвердженої наказом Генерального прокурора України 20.12.2017 №357, Генеральний прокурор України приймає громадян за зверненнями, у задоволенні яких відмовлено його заступниками.

В зверненні позивача від 10.05.2019 відсутні посилання на прийняті заступниками Генерального прокурора рішення про відмову у задоволенні його звернень та роз`яснено, що згідно із ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, установлений кримінальним процесуальним законодавством, яким передбачено судовий порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого та процесуального прокурора у кримінальному провадженні. Повідомлено, що його звернення в частині реалізації права на ознайомлення з матеріалами перевірки за попереднім зверненням направлено до військової прокуратури Центрального регіону.

Звернення позивача щодо особистого прийому в Генеральній прокуратурі України від 10.05.2019 стосується розслідування тих самих кримінальних проваджень, з приводу неналежного розслідування яких він звертався із зверненням від 29.03.2019.

Тобто, посилання позивача на те, що останній звертався до Генеральної прокуратури України в порядку Закону України «Про звернення громадян» є безпідставними, оскільки останній звертався в порядку КПК України зі скаргою на дії працівників прокуратури Київського гарнізону в рамках досудового розслідування указаних кримінальних проваджень.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про звернення громадян» керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян. Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об`єднаннях громадян визначається їх керівниками.

На виконання ст. 40 Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про статус народного депутата України», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про комітети Верховної Ради України», ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» та з метою забезпечення реалізації прав громадян на особисте звернення до органів прокуратури України наказом Генерального прокурора України від 20.12.2017 № 357, зареєстровано Міністерством юстиції України 16.01.2018 № 65/31517, затверджено Інструкцію про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України 357 (далі - Інструкція) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z0065-18).

Інструкція визначає порядок розгляду звернень громадян, запитів і звернень народних депутатів України, комітетів Верховної Ради України, депутатів місцевих рад, строки їх розгляду, а також основні вимоги до організації і проведення особистого прийому громадян у Генеральній прокуратурі України, у тому числі у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, регіональних, місцевих та військових прокуратурах (п. 1 ч. 1 Інструкції).

Порядок проведення особистого прийому громадян в органах прокуратури регламентовано розділом VI Інструкції.

Згідно із п. 10 розділу VI Інструкції керівники органів прокуратури приймають громадян за зверненнями, у задоволенні яких відмовлено їх заступниками, або у разі оскарження їх дій чи рішень.

Зазначені положення Інструкції відповідають вимогам ч. ч. 1, 6 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян», згідно з якими скарга на дії чи рішення органу державної влади, установи, організації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі. До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Законом України «Про прокуратуру» Генеральному прокурору України надано право у межах своїх повноважень видавати письмові накази адміністративного характеру (ст.ст.9, 17).

Отже, наказ Генерального прокурора України прийнято в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства, у тому числі Закону України «Про звернення громадян».

Безпідставними є твердження позивача про встановлення судовими рішення фактів протиправної бездіяльності прокурорів військової прокуратури Київського гарнізону під час розслідування кримінальних проваджень №00003973, №0000102, №0000101.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2018 у справі № 826/16567/18 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковського Т.О. від 18.09.2018 про закінчення виконавчого провадження № 50854982.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2019 у справі № 757/49823/18-к задоволено скаргу на постанову про закриття кримінального провадження та скасовано постанову слідчого першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону Криніна О.І. від 23.05.2018 про закриття кримінального провадження № 0000102 від 15.05.2017, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2018 у справі № 757/28682/18-к зобов`язано уповноважених службових осіб військової прокуратури Київського гарнізону внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, та розпочати досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2018 у справі № 757/42457/18-к задоволено скаргу на постанову слідчого СВ Печерського УП ГУ НП України в м. Києві Мамєдової А.Р. від 16.07.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000101 від 02.07.2018. Постанову скасовано та продовжено проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000101 внесеного до ЄРДР 02.07.2018.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2018 у справі № 757/46268/18-к задоволено скаргу на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000101. Скасовано постанову прокурора Бебич М.І. від 07.09.2018 про відмову в задоволенні клопотання. Зобов`язано прокурора в кримінальному провадженні № 0000101 розглянути клопотання від 07.09.2018 в порядку ст. ст. 220, 55 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2018 у справі № 757/54382/18-к частково задоволено скаргу про скасування постанови та зобов`язання посадових осіб військової прокуратури Київського гарнізону вчинити дії. Скасовано постанову прокурора військової прокуратури Київського Гарнізону Бебич М.І. від 23.10.2018. В задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Судом встановлено, що резолютивні частини зазначених судових рішень не містять висновків про визнання дій або бездіяльності прокурорів військової прокуратури Київського гарнізону протиправними.

Крім того, скасування відповідних постанов слідчим суддею не може само по собі свідчити про протиправність дій або бездіяльності прокурора, оскільки, в цьому випадку такі процесуальні рішення ґрунтувались на відмінній від прокурора або слідчого оцінці матеріалів кримінального провадження з боку слідчого судді.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 у справі № 6-34530св15, зазначено, що скасування постанов про відмову в порушенні кримінальної справи (закриття справи) не свідчать про протиправність дій прокуратури та органу слідства. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 638/1413/17.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено протиправності дій відповідача та з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову дії, відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій