Справа № 520/3884/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 р. справа № 520/3884/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кіт С.В.,

представника відповідача - Виноградова В.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.01.2019р. №7, №7, №7,-

встановив:

Позивач, Державна установа "Холодногірська виправна колонія (№18)" (далі за текстом заявник, платник, Державна установа, Виправна колонія) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.01.2019р. №7, №7, №7.

Аргументуючи вимоги заявник зазначив, що розмір штрафу протиправно перевищує 25% від суми недоплати (заниження грошового зобов`язання з податку). Будь-яких інших аргументів текст позову не містить.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі за текстом владний суб`єкт, контролюючий орган, Головну правління, ГУ) з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що проведена перевірка показала на заниження платником грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору із винагороди за працю осіб, засуджених до позбавлення волі, а також із винагороди за працю (службу) працівників і співробітників виправної колонії. Тому, штрафи були застосовані правомірно, а пеня обчислена правильно.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За матеріалами справи судом установлено, що владним суб`єктом, ГУ ДФС у Харківській області, була проведена планова документальна перевірка діяльності державної установи «Холодногірської виправної колонії (№18)» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обислення та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-єдиний внесок), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати військового збору за період з 01.10.2015р. по 30.09.2018р.

Результати перевірки оформлені актом від 02.01.2019р. №9/20-40-13-07-07/08564535 (далі за текстом - Акт).(а.с.65-99)

У тексті Акту контролюючим органом відображені судження про вчинення особою низки податкових правопорушень, а саме (у контексті предмету спору): пп.168.1.2 ст.168 та п. 176.2 ст.176, п.16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.: - податок на доходи фізичних осіб під час зарахування на картки засуджених доходу у вигляді заробітної плати за жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2016 року установою до бюджету перераховано не своєчасно, податок на доходи фізичних осіб під час зарахування на картки засуджених доходу у вигляді заробітної плати за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2018 року, установою до бюджету не перераховано.

- податок на доходи фізичних осіб під час виплати грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового складу за жовтень, листопад, грудень 2015 року, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2018 року, установою до бюджету перераховано не своєчасно та не у повному обсязі.

- податок на доходи фізичних осіб під час виплати заробітної плати найманим працівникам за жовтень, листопад 2015 установою до бюджету перераховано не своєчасно та не у повному обсязі.

Перевіркою встановлено, що станом на 30.09.2018 року, з урахуванням вимог ст. 102 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р.: - установою під час зарахування на картки засуджених доходу у вигляді заробітної плати не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 537968,45 грн.; - установою під час виплати грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового складу, не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 25713,97 грн.

Також було встановлено, що станом на 30.09.2018 року, з урахуванням вимог ст. 102 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р., установою під час зарахування на картки засуджених доходу у вигляді заробітної плати не перераховано до бюджету військового збору у сумі 46007,29 грн.

Відповідно до ст.. 129 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р., з урахуванням вимог ст. 102 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р. установі нараховано до сплатити до бюджету пені, розмір якої визначено ст.. 129 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р..

24.01.2019р. з посиланням на Акт владним суб`єктом були видані: податкове повідомлення - рішення №7 про визначення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені у загальному розмірі 97.870,29грн. (основний платіж - 46.007,29грн., штраф - 39.086,75грн., пеня - 12.776,25грн.)(а.с.35);

податкове повідомлення - рішення №7 про визначення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у загальному розмірі 409.299,90 грн. (основний платіж - 25.713,97грн., штраф - 377.221,99 грн., пеня - 6363,94грн.)(а.с.35);

податкове повідомлення - рішення №7 про визначення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у загальному розмірі - 1.153.902,11 грн. (основний платіж - 537.968,45 грн., штраф - 469.626,30грн., пеня - 146.307,36грн.(а.с.37)

Перевіряючи відповідність закону оскаржених рішень контролюючого органу, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Порядок дій юридичної особи під час або нарахування, або виплати доходу фізичним особам громадянам в аспекті справляння податку з доходів фізичних осіб обумовлений змістом п.п.14.1.48 ст.14, п.п.14.1.180 ст.14 ст.ст.163, 164, 171, 176 Податкового кодексу України і (за загальним правилом) полягає в обчисленні, утриманні і перерахуванні до бюджету податку на доходи фізичних осіб.

У свою чергу правила справляння військового збору визначені приписами п.16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, де указано, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. 1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. 1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. 1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. 1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, заниження показника доходу у цілях справляння податку з доходів фізичних осіб автоматично та безальтернативно означає і заниження військового збору.

Згідно з п.п.163.1.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п.п.164.1 ст.164 цього ж кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Отже, згідно зі ст. 163 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України і об`єктом справляння податку з доходів фізичних осіб, і об`єктом справляння військового збору є дохід, одержаний фізичною особою у звітному податковому періоді.

Суд відмічає, що норми Податкового кодексу України не містять визначення доходу.

Тому суд вважає за необхідне при вирішенні спору застосувати положення Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні, де у ст. 1 законодавцем указано, що активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Окрім того, суд бере до уваги, що у цілях справляння податку на доходи фізичних осіб до складу доходу фізичної особи законодавець у приписах п.п.164.2.1 ст.164 Податкового кодексу України відніс доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), а у приписах п.п.164.2.2 ст.164 цього ж кодексу - суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

У розумінні п.п.14.1.48 ст.14 Податкового Кодексу України заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

За визначенням п.п.14.1.180 ст.14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 171.1 ст.171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

За приписами п. «а» п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до п.п. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Так, згідно з ч.1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України (у редакції до 07.10.2016р.) засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею. Праця засуджених регламентується Кодексом законів про працю України.

Отже, спеціальним законом до 07.10.2016р. чітко не визначались підстави, форми та умови реалізації права на працю особами, засудженими до позбавлення волі, не встановлювались способи реалізації цього права (у межах цивільно-правового договору чи у межах строкового трудового договору).

Натомість, відповідно до ч.1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України у редакції Закону України від 07.09.2016р. №1492-VIII (набув чинності з 08.10.2016р.) засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.».

З приписів наведеної норми закону чітко і однозначно витікає, що трудовий договір повинен укладатись між засудженими до позбавлення волі та виправною колонією.

Виправною колонією у ході розгляду справи не було надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів відсутності правового статусу податкового агента стосовно доходів осіб, засуджених до позбавлення волі, а також стосовно доходів осіб, котрі входять до штату колонії у якості найманих працівників чи публічних службовців.

Документів про укладення особами, засудженими до позбавлення волі при залученні до суспільно корисної оплачуваної роботи договорів із іншими суб`єктами права, ніж Виправна колонія, матеріали справи не містять.

Текст позову жодних аргументів з даного приводу не містить.

Відтак, суд не знаходить правових підстав для висновку про неправомірність визначення контролюючим органом основного платежу з податку на доходи фізичних осіб та військового збору у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, позов у цій частині до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір в частині розміру штрафу (25%, 50%, 75%), суд виходить з таких міркувань.

Абзацом 1 п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідно до абз.2 п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Згідно з абз.3 п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Суд відзначає, що національним законом України питання критеріїв та ознак для кваліфікації діяння платника у згаданих вище випадках як повторного не унормовано, а сам зміст наведеної норми права не виключає множинного (неоднозначного аж до взаємовиключного тлумачення).

Указане підтверджується і протилежною правозастосовчою практикою Верховного Суду (постанова від14.08.2018р. по справі № 820/12096/15 та постанова від 11.09.2018 року по справі № 805/3649/17-а).

Тому, розглядаючи справу, суд зважає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та змісту верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Відтак, суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли розмір штрафу підлягає збільшенню у разі виявлення контролюючим органом події відповідного податкового правопорушення у ході здійснення відповідного заходу податкового контролю згідно з ст.62 Податкового кодексу України, документальної фіксації факту податкового правопорушення у порядку ст.86 Податкового кодексу України та реалізації міри юридичної відповідальності за правилами ст.ст.54, 58, 113 Податкового кодексу України шляхом винесення податкового повідомлення рішення.

Відсутність будь-якої з перелічених ознак (критеріїв) призводить до неможливості застосування контролюючим органом штрафу у збільшеному розмірі.

Між тим, як з`ясовано судом, у спірних правовідносинах контролюючим органом розмір штрафу був збільшений не у залежності від події винесення податкового повідомлення рішення за фактом вчинення особою податкового правопорушення, а одразу у межах однієї перевірки та одного податкового повідомлення рішення.

Так, за податковим повідомленням рішенням від 24.01.2019р. №7 сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 25% склала 258,50 грн., сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 50% склала 543,93 рн.., сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 75% склала 38284, 32грн. (а.с.38-40)

За податковим повідомленням рішенням від 24.01.2019р. №7 сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 25% склала 92,02 грн., сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 50% склала 183,83 грн.., сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 75% склала 376946,14 грн. (а.с.43-44)

За податковим повідомленням рішення від 24.01.2019р. №7 сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 25% склала 3101,79 грн., сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 50% склала 6526,71 грн.., сума застосованого контролюючим органом штрафу у розмірі 75% склала 459.997,80 рн.(а.с.41-42)

З урахуванням установлених судом обставин неоскарження Виправною колонією факту заниження грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за переліченими вище податковими повідомленнями-рішеннями, суд доходить до переконання про те, що розмір штрафу у даному конкретному випадку не може перевищувати 25% від недоплати.

Решта штрафу у розмірі 50% і 75% застосована контролюючим органом неправомірно і тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір в частині самостійно обчисленої контролюючим органом пені, суд виходить з таких міркувань.

Правовідносини з приводу нарахування пені регламентовані приписами ст.129 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.129.1 ст.129 означеного кодексу нарахування пені розпочинається: у порядку п.п.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України - при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у порядку п.п.129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України - при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у порядку п.п.129.1.3 ст.129 Податкового кодексу України - при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

З процитованої норми закону чітко та однозначно випливає, що законодавцем передбачено три процедури нарахування пені, а саме: 1) у порядку п. 129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими по результатам податкової перевірки; 2) у порядку п. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, винесеним у випадках коли податкове зобов`язання визначається органом доходів і зборів у силу закону; 3) у порядку п.п.129.1.3 ст.129 Податкового кодексу України за самостійно поданими платником деклараціями.

При цьому, у кожному з окреслених випадків нарахування пені розпочинається виключно після настання події узгодження грошового зобов`язання з податку (збору).

Можливість нарахування пені на недоїмку (тобто на занижене платником грошове зобов"язання - недоплату) від календарної дати закінчення певного звітного податкового періоду нормами Податкового кодексу України чітко не передбачена.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та принципу верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Оскільки положеннями Податкового кодексу України не встановлено чіткого порядку нарахування пені на занижене грошове зобов`язання платника до моменту настання події узгодження такого зобов`язання за рішенням контролюючого органу, а контролюючим органом у даному конкретному випадку було здійснено одночасне нарахування основного платежу із заниженого грошового зобов`язання з податку (збору) та нарахування пені на таке зобов`язання, то позов у цій частині належить задовольнити.

При цьому, суд зважає, що у тексті позову заявником не наведено жодних аргументів з цього приводу.

Однак, судом під час відправлення правосуддя виявлено явний та очевидний факт невідповідності оскаржених рішень контролюючого органу за цією позицією вимогам закону, котрий полягає в обраній підставі нарахування пені.

Так, в усіх податкових повідомленнях-рішення у якості правової підстави нарахування пені зазначено п.п.129.1.3 ст.129 Податкового кодексу України.

Проте, означена підстава обчислення пені може бути застосована виключно до випадку несвоєчасної оплати платником податків самостійно узгоджених у деклараціях грошових зобов`язань з податку (збору).

У спірних правовідносинах має місце протилежний випадок, коли у зв`язку з недекларуванням платником належних розмірів податків (зборів) у деклараціях контролюючим органом самостійно було визначено суми заниження (недоплати).

Відтак, у спірних правовідносинах пеня підлягає нарахуванню на підставі п.п.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України і виключно після настання події узгодження податкових повідомлень рішень, а не одночасно із моментом їх видання.

З цієї причини оскаржені податкові повідомлення рішення у частині нарахованої пені підлягають обов`язковому скасуванню.

Згідно з п.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскарженого рішення (діяння) закону за критеріями ч.2 ст.2 КАС України у силу ч.2 ст.77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими тих мотивів, які покладені в основу оскаржених рішень у частині застосування штрафів у розмірі понад 25% та обчислення пені, позаяк їх правомірність і правильність не доведена владним суб`єктом у ході розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт при застосуванні штрафів у розмірі понад 25% та при обчисленні пені не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України.

Водночас із цим, доказів неправильності визначення контролюючим органом основного зобов`язання Виправної колонії з податку з доходів фізичних осіб та військового збору та застосування штрафів у розмірі 25% від суми недоплати (заниження) судом з приєднаних до справи документів не виявлено.

У зв`язку із цим, позов у даній частині вимог належить залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України від 24.01.2019р.:

№7 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 38.828,25 (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 25 копійок) та суми нарахованої пені в розмірі 12.776,25 грн. (дванадцять тисяч сімсот сімдесят шість гривень 25 копійок);

№7 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 377.129,97 (триста сімдесят сім тисяч сто двадцять дев`ять гривень 97 копійок) та суми нарахованої пені в розмірі 6363,94 грн. (шість тисяч триста шістдесят три гривні 94 копійки);

№7 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 466.524,51 (чотириста шістдесят шість тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні 51 копійка) та суми нарахованої пені в розмірі 146.307,36 грн. (сто сорок шість тисяч триста сім гривень 36 копійок).

Стягнути на користь Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" (місце знаходження - вул.Рубанівська, 4, м. Харків, код ЄДРПОУ - 08564535) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (місце знаходження - м.Харків, вул.Пушкінська,46, код ЄДРПОУ - 39599198) витрати зі сплати судового збору у розмірі 9605,0 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Судове рішення у повному обсязі виготовлено 19.09.2019 року у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України.

Суддя О.В.Старосєльцева