Справа № 560/4223/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4223/18

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

18 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року (місце ухвалення рішення - м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови йому у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги та скасувати п. 53 протоколу № 104 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 26.10.2018;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірах передбачених п. б ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, однак рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 (п. 53 Протокол №104) йому було відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3-ої групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Позивач вважає такі дії неправомірними та такими, що порушують його право на соціальний захист як колишнього військовослужбовця.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги та скасувати пункт 53 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 104 від 26.10.2018.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. ст. 16, 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в цій частині та прийняти нове, яким зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірах передбачених п. б ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування вимог зазначив про помилковість висновку суду про те, що зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначенні одноразової грошової допомоги є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив судове рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив про неврахування судом тієї обставини, що оскільки позивачу первинно встановлено ступінь втрати працездатності в 2015 році, а повторний огляд позивача та встановлення групи інвалідності відбувся в 2018 році, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, тому він не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 13.08.2014 по 07.09.2014 перебуваючи на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районі проведення антитерористичної операції Луганської та Донецької областях, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2014 № 270.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2017 № 138, солдат ОСОБА_2 1988 року народження 03.09.2014 отримав мінно-вибухову травму.

Внаслідок зазначеного поранення, згідно довідки Хмельницького обласного МСЕК 09.09.2015 позивачу було встановлено 5 % втрати працездатності та виплачено одноразову грошову допомогу.

В подальшому, 21.05.2018 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1080365 від 21.05.2018.

Позивач, в травні 2018 року з метою отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відповідною заявою та надав документи для оформлення та призначення вказаної грошової допомоги.

Хмельницький обласний військовий комісаріат направив заяву позивача з відповідними документами на розгляд до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 104, позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Відмова у призначенні допомоги обґрунтована тим, що ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Про відмову позивача повідомлено листом від 30.11.2018.

Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача підлягають поновленню шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання його повторно розглянути заяву позивача відповідно встановленого законодавством порядку та з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2011- XII), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частинами 2, 4 ст.16-3 вказаного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Такі приписи ст. 16-3 застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Стаття 16 Закону України №2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 вказаного Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено а ні цим Законом, а ні іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч.9 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яка прийнята відповідно до п.2 ст.16-2, п.9 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки між встановленням позивачу 5 % втрати працездатності та встановленням ІІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" інвалідність це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІІ групи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з 09 вересня 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено 5 % втрати працездатності, а з 21 травня 2018 року встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. (акт огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 1080365 від 21.05.2018 року).

Колегія суддів зазначає, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2018 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, починаючи з 29.01.2018 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 806/694/16, від 15 березня 2018 року у справі № 816/4195/15, від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 751/4367/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/14297/16-а, від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 623/1711/17, від 05 квітня 2019 року у справі №820/4143/18.

Крім того, вищевикладена правова позиція та обставини повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у справах з приводу призначення одноразової грошової допомоги, з посиланням на ст. 46 Конституції України та висновки Конституційного Суду України про додаткові гарантії соціальної захищеності такої категорії громадян, як позивач, які потребують, як під час проходження військової служби, так і після її закінчення, що зумовлено насамперед тим, що служба у Збройних Силах, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).

Положення Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" повністю кореспондують положенням ст. 3 Конституції України, де вказано, зокрема, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяв всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому рішення Міністерства оборони про відмову у призначенні позивачу грошової допомоги, що оформлене протоколом засідання комісії МОУ від 23.03.2018 №31 є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу вимоги позивача про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірах передбачених п. б ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) наголошує, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Слід вказати, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби при вирішенні питання стосовно наявності права особи на отримання допомоги в даному випадку не наділена повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Враховуючи те, що судом встановлено, що позивач має право на призначення відповідної грошової допомоги, а оскаржуване рішення мотивоване лише тим, що встановленням ІІІ групи інвалідності мало місце після спливу 2-х років і не містить будь-яких інших посилань, тобто виконано всі умови, визначені законодавством, враховуючи положення Порядку № 975, тому з метою ефективного захисту порушеного права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, слід зобов`язати Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірах передбачених п. б ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Помилковим є висновок суду першої інстанції, що зобов`язавши відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, суд втручається в діяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень (дискреційні повноваження).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про те, що приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги він діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, з прийняттям в цій частині нового, яким зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року в частині зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. ст. 16, 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірах передбачених п. б ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 вересня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.