Справа № 420/294/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/294/19
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Коваля М.П., Єщенка О.В.

за участю секретаря: Гошуренко Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення від 19.09.2018 року, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:
У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом та просив:

Визнати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 вересня 2018 року щодо повернення документів ОСОБА_1 в Доброславський районний військовий комісаріат без розгляду відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» протиправним;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 переглянути рішення (протокол № 7) засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та прийняти нове рішення, яким надати ОСОБА_1 статус учасника в бойових діях в Чехословаччині.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем надано всі необхідні документи, які містять відомості про проходження військової служби у військовій частині на території Чехословаччини у період проведення бойових дій, однак, відповідачем у порушення вимог абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 8 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправно відмовлено у надані статусу учасника бойових дій.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 07 червня 2019 року прийнято рішення відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 правомірно прийняла рішення про повернення документів ОСОБА_1 без розгляду, оскільки позивач при повторному зверненні не надав будь-яких додаткових документів.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідач дійшов помилкового висновку про повернення документів ОСОБА_1 без розгляду відповідно до ст. 8 Закону України "Про звернення громадян", оскільки звернення позивача було відмінним від попереднього звернення та доопрацьоване, а саме: надано додаткові документи, показання свідка.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

15.08.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського РВК м. Одеси із заявою про направлення його документів до комісії Одеського ОВК щодо встановлення статусу учасника бойових дій , оскільки він приймав участь в бойових діях в Чехословаччині з 25.11.1968 року по 20.05.1970 року. До заяви додано: копію паспорта, довідка ЦАМО РФ № 214943 від 22.03.2012 року, почесна грамота в/ч п/п НОМЕР_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви, комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняла рішення, оформлене протоколом № 8 від 11.09.2012 року, про відмову позивачу у задоволенні заяви, у зв`язку із відсутністю архівного підтвердження участі в бойових діях або забезпечення бойових дій.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Суворовського РВК м. Одеси № 291 с/з від 10.10.2012 року та роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням, воно може бути оскаржене у судовому порядку згідно з чинним законодавством.

Доказів щодо оскарження вказаного рішення позивач суду не надав.

06.09.2018 року позивач повторно звернувся до Доброславського РВК із заявою про направлення його документів до комісії Одеського ОВК з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій та видачі посвідчення «Учасник бойових дій». В заяві позивач зазначив, що проходив службу на території Чехословаччини в складі в/ч 60899 з 25.11.1968 року по 28.05.1970 року. До заяви було надано: архівну довідку № 23 від 11.01.2012 року, копія про проходження військової служби, копія паспорта, копія коду, фото 3х4.

За результатом розгляду повторного звернення ОСОБА_1 комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняла рішення, оформлене протоколом № 7 від 19.09.2018 року, про повернення в районний військовий комісаріат без розгляду документів ОСОБА_1 у відповідності до ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян». З огляду на зміст вказаного протоколу, звернення ОСОБА_1 повторно. Попереднє звернення є таким, що вирішено по суті. Рішенням комісії ОСОБА_2 було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій з висновком: «Відсутнє архівне підтвердження участі в бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ» (протокол № 8 від 11.09.2012 року). Нові документи на розгляд комісії не надані.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України;

Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що Чехословаччина віднесена до переліку держав, на території якої в період з 20 серпня 1968 року по 1 січня 1969 року проходили бойові дії.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що ним були надані всі необхідні документи, які містять відомості про проходження військової служби у військовій частині на території Чехословаччини у період проведення бойових дій, однак, відповідачем у порушення вимог абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 8 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправно відмовлено у надані статусу учасника бойових дій

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території Чехословаччини, зазначений в постанові Кабінету Міністрів України період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі цієї категорії у постанові від 20 травня 2014 року у справі № 21-94а14.

Судом встановлено факт проходження позивачем військової служби в Чехословаччині в період ведення там бойових дій, однак матеріали справи не містять докази безпосередньої участі позивача в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території Чехословаччини у вказаний період відсутні, а наявні в матеріалах справи довідки таких відомостей не містять.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також стверджує, що при розгляду заяви позивача щодо визнання його учасником бойових дій відповідач повинен був керуватися спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють порядок розгляду таких заяв, а саме: ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Положенням №200, а не Законом України "Про звернення громадян". Встановлений порядок розгляду заяв щодо визнання громадян учасниками бойових дій не передбачає можливості повернення таких заяв без розгляду.

Однак, апеляційний суд не погоджується з такими твердженнями з огляду на наступне.

Відповідно до п.11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015р. №200 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Положення № 200), комісії зобов`язані: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії; розглядати внесені на розгляд заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання; робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника; заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін); доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження; розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання; засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).

Апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на приписи вказаного пункту Положення № 200, рішення про повернення документів на доопрацювання комісія приймає лише щодо осіб які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Колегія суддів зазначає, що приписи Положення № 200 не передбачають повноважень комісії повертати заяви осіб з наданими документами для отримання статусу учасника бойових дій без розгляду та не містять заборон щодо повторного звернення особи із такою заявою.

Проте, п. 14 Положення № 200 передбачає, що у разі відмови Комісією в наданні статусу учасника бойових дій особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, питання про надання такій особі зазначеного статусу може повторно вноситися на розгляд відповідної Комісії за рішенням Міністра оборони України.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відносно осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, питання про надання таким особам зазначеного статусу у разі відмови комісії може повторно вноситися на розгляд відповідної комісії за рішенням Міністра оборони України. Таким чином, норми Положення № 200, містять певні обмеження щодо повторного звернення із таким самим питанням, щодо однієї і тієї ж особи до комісії. Отже, в даному випадку Положення №200 не передбачає доопрацювання поданих позивачем документів.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

З наведеного вбачається, що дія ЗУ «Про звернення громадян», поширюється, у тому числі, на клопотання осіб з проханням про визнання за ними відповідного статусу.

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

За таких обставин апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що заява позивача від 06.09.2018 року про надання йому статусу учасника бойових дій є зверненням особи в розумінні ЗУ «Про звернення громадян», яке розглядається у визначеному Положенням № 200 порядку.

Також апеляційний суд не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, про те, що звернення було відмінним від попереднього звернення та доопрацьоване, так як: надано додаткові документи, показання свідка, оскільки, по-перше, посилання у додатках до заяви на показання свідка відсутні; по-друге, наявні в матеріалах справи показання ОСОБА_3 датовані 14.01.2019 року, а позивач звернувся із заявою до відповідача 06.09.2018 року, тобто на чотири місяці раніше.

Положення № 200, не передбачає порядок розгляду одних і тих самих заяв, які надійшли від одних і тих самих осіб, з однаковим пакетом документів, за умови первинного вирішення таких заяв по суті, окружний суд зробив правильний висновок, що в цій частині до таких заяв (звернень) можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян», оскільки комісія Одеського ОВК у 2012 році вже розглянула питання про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій на підставі таких самих документів, що були надані повторно у 2018 році.

Інших додаткових документів при повторному зверненні до комісії ОСОБА_1 не надавав, що підтверджується наявними в матеріалах доказами.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що комісія Одеського ОВК правомірно прийняла рішення про повернення документів ОСОБА_1 без розгляду, оскільки позивач при повторному зверненні не надав будь-яких додаткових документів.

Зважаючи на все вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишенням без змін рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 139 КАС України апеляційний суд не здійснює зміну розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення від 19.09.2018 року, зобов`язання вчинити певні дії - без змін .

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2019 року.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Єщенко