Справа № 640/1361/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2019 року № 640/1361/19

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м.Києва (надалі - суд) звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач) з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі також - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови №54349926 від 28.11.2018.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно виніс оскаржувану постанову, в зв`язку з чим просить суд скасувати останню.

Відповідачем надано суду письмовий відзив в якому просив суд в позові відмовити, як необґрунтованому.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчим написом приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.11 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, звернуто на стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 138,1 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м.Київ, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 , місце роботи - невідомо, та була передана в іпотеку за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Промислово-фінансовий банк» та ОСОБА_1 , посвідченим ОСОБА_2 , приватним нотаріусом КМНО, 24.10.2016 за реєстровим №229, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №37-2063/16, укладеним 24.10.2016 між ПАТ «Промислово-фінансовий банк» та ТОВ «Лізингова компанія «Антон-ХХІ».

ПАТ «Промислово-фінансовий банк» звернулось із заявою від 11.07.2017 №16-0545/17 до Солом`янського районного відділу ДВС у м.Київ ГТУЮ у м.Києві про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису.

Постановою відповідача від 21.07.2017 ВП №54349926 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №1336 від 05.07.2017 щодо звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на користь ПАТ "Промислово-фінансовий банк". За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, стягнути на користь ПАТ "Промислово-фінансовий банк" грошові кошти в розмірі 2 475 366, 02 грн.

12.07.2017 відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . З якою позивач ознайомлений (а.с.28).

28.09.2017, 10.10.2017, 06.03.2018, 26.03.2018 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою опису майна боржника, однак в зв`язку з відсутністю боржника дома, складено відповідні акти у присутності понятих.

В подальшому, 06.06.2018 відповідачем направлено подання до Солом`янського районного суду м. Києва про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2018 задоволено подання державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника

Державним виконавцем постановою від 09.07.2018 залучено працівників органів внутрішніх справ з метою проведення виконавчих дій, а тому для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту виконавців та залучених осіб, при проведені виконавчих дій, які будуть проводитись.

12.07.2018 відповідачем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою змінено назву стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Промислово-фінансовий банк» на ТОВ «ФК «ПФБ КРЕДИТ».

Постановою від 12.07.2018 здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано квартиру АДРЕСА_1 , у присутності представника стягувача, боржника - ОСОБА_1 , понятих (а.с.123-125).

16.07.2018 постановою відповідача призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Згідно висновку оцінювача ОСОБА_3 (ТОВ «Приватна експертна служба») про вартість нерухомого майна вартість квартири АДРЕСА_1 становить - 4560230грн.

23.10.2018 відповідачем до ДП «СЕТАМ» направлено заявку №98967 на реалізацію арештованого майна.

В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «ПФБ Кредит» подано заяву від 21.11.2018 №1811-юр про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

28.11.2018 державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на суму 269,00грн. та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 247536,60грн.

Також, відповідач, 28.11.2018, керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та стягнення виконавчого збору виділено в окремі виконавчі провадження ВП№57811475 та ВП№57811357, які станом 02.04.2019 перебувають на примусовому виконанні у відповідача.

Не погоджуючись з винесеною постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернулась до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент прийняття оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пунктів 1, 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Статтею 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до вимог статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваної постанови) визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналіз наведеної норми свідчить, що станом на момент прийняття постанови від 28.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 247536,60 грн. сума виконавчого збору повинна була стягуватись у розмірі 10 відсотків саме від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Суд зазначає, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №54349926 є завершеним, а виконавчий документ, на підставі якого вказане виконавче провадження було відкрито, повернуто за заявою стягувача - ТОВ «ФК «ПФБ Кредит».

Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з, зокрема, виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Аналіз наведених норм свідчить, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто, що мало місце в даному випадку.

Водночас, суд зазначає, що стягненню виконавчого збору передує реальне виконання виконавчого документа шляхом фактичного стягнення, повернення вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, наявними у матеріалах справи даними з Автоматизованої системи виконавчих проваджень підтверджується, що у межах на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження №54349926 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

За даних обставин створюються умови для стягнення з позивача як боржника подвійної суми виконавчого збору, оскільки при поверненні виконавчого документа стягувачу 28.11.2018 не відбулось фактичного виконання судового рішення, на підставі якого видано виконавчий документ.

Як уже зазначалось, відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Оскільки матеріалами справи не підтверджується факт фактичного стягнення повернення суми за виконавчим документом, а також враховуючи, що у суму наявні відомості щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання того ж виконавчого документа, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно прийнято постанову про стягнення виконавчого збору від 22 грудня 2017 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 15.02.2018 №910/1587/13, в ухвалі від 18.04.2018 (номер провадження № 61-1788св17) підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів власних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийнятні (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституції та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного в сукупності, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови від 28.11.2018, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність скасування даної постанови в судовому порядку.

Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного у матеріалах справи платіжного доручення позивачем за його подання сплачено судовий збір, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову №54349926 від 28.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 247536,60 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві (03151, м.Київ, просп.Повітрофлотський, 76-А, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.В. Смолій