Справа № 620/479/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/479/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Парінова А.Б., Собків Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року

у справі № 620/479/19 (розглянутої в порядку спрощеного провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

та Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), в якому з урахуванням зміни предмету позову просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку платника податків в ГУ ДФС у Чернігівській області як самозайнята особа - адвокат та сплачував єдиний внесок в повному обсязі, однак в порушення вимог чинного законодавства ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарги та ГУ ДФС у Чернігівській області - вимогу сплату боргу (недоїмки), які підлягають скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17 в частині сплати недоїмки в сумі 11 398,72 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 16.01.2007, вид діяльності 69.10 - діяльність у сфері права. 25.04.2017 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (а.с.63).

18.01.2007 фізична особа-підприємець, адвокат ОСОБА_1 . взятий на облік у контролюючих органах, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 24.01.2017 № 2/Г/25-26-08-01-40 (а.с.34).

15.12.2016 позивачу встановлено ознаки незалежної професійної діяльності - адвокат (а.с.62).

Згідно довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включення до Єдиного державного реєстру від 17.05.2017 № 09/Г/25-26-08-01-40 адвокат ОСОБА_1 . взятий на облік 15.12.2016 за № 24272 (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи згідно інформаційних баз даних ДФС України («ІТС «Податковий блок») до 25.04.2017 позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець та фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. 25.04.2017 ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність та почав перебувати на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

ГУ ДФС у Чернігівській області 07.11.2018 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-630-17 на суму 16485,08 грн (а.с.15).

Не погоджуючись з вищезазначеною вимогою позивачем 06.12.2018 подано скаргу до ДФС України, однак рішенням про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 ДФС України вирішила вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-630-17 ГУ ДФС у Чернігівській області залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення, зобов`язати ГУ ДФС у Чернігівській області сформувати та направити нову вимогу на суму збільшення, з урахуванням вимог чинного законодавства (а.с.16-17).

Також позивач звертався до ГУ ДФС у Чернігівській області з листом від 03.12.2018 щодо боргу по єдиному внеску, на який ГУ ДФС у Чернігівській області надана відповідь - листом від 29.12.2018 № 3910/ФОП/25-01-53-06-08, в якому зазначено, що згідно даних інтегрованої картки платника станом на 29.12.2018 заборгованість з єдиного внеску становить 19301,08 грн, в тому числі, нарахування за 2011, 2012 роки на загальну суму 8582,72 грн, як підприємцю, нарахування за 2017 рік на загальну суму 3346,82 грн та нарахування за перший-третій квартал 2018 року на загальну суму 7371,54 грн, як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю (а.с.18).

В подальшому, на виконання вимог рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 ГУ ДФС у Чернігівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-630-17 (а.с.77).

Як вбачається з матеріалів справи станом на 31.01.2018 за позивачем з урахуванням часткової сплати обліковується недоїмка в сумі 8570,72 грн (а.с.65-68), а саме позивачу донараховано: 23.05.2017 - 4010,30 грн загальна сума єдиного внеску за 2011 рік; 23.05.2017 - 4572,42 грн загальна сума єдиного внеску за 2012 рік.

Вважаючи рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 10.01.2019 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17 протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правомірність включення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-630-17 заборгованості за 2011 рік в сумі 4010,30 грн, за 2012 рік в сумі 4572,42 грн ГУ ДФС у Чернігівській області не доведена та спростована матеріалами справи..

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, у відповідності до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Дія Закону № 2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 1 частини другої ст. 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч. 1 ст. 1Закону № 2464).

Згідно ч. 12 ст. 9 вказаного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

До 01.01.2018 даний пункт Закону діяв в наступній редакції: платники єдиного внеску, визначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Відповідно до статті 6, пункту 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 р. за № 460/26905 (далі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів (далі - органи доходів і зборів).

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ вказаного Порядку у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у п.2 цього розділу, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна», де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Згідно п.4 розділу ІІІ Порядку особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції станом на 31.01.2018 за ОСОБА_1 обліковувалась недоїмка у сумі 8570,72 грн.

Нарахування за провадження незалежної професійної діяльності за 2017 року в сумі 8448,00 грн., термін сплати 02.05.2018. Нарахування за провадження незалежної професійної діяльності за перший - третій квартал 2018 року на загальну суму 7371,54 грн. (щоквартально по 2457,18 грн. з терміном сплати, відповідно, 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018).

Згідно інформаційних баз даних ДФС України («ІТС «Податковий блок») відбулося нарахування ЄСВ фізичній особі-підприємцю за 4 місяці 2017 року в сумі 2816,00 грн.

Ураховуючи часткові сплати, а саме 2816,00 грн. (01.02.2018), 2457,18 грн. (12.04.2018), 2632,00 грн. (22.05.2018), в зв`язку з чим, ОСОБА_1 було направлено вимогу № Ф-630-17 від 07.11.2018 на суму 16485,08 грн.

10.01.2019 ДФС України винесено рішення про результати розгляду скарги ОСОБА_1 № 1208/6/99-99-11-05-02-25 згідно якого вимогу про сплату боргу від 07.11.2018 № Ф-630-17 ГУ ДФС у Чернігівській області залишено без змін, а скаргу - без задоволення та було зобов`язано ГУ ДФС у Чернігівській області сформувати та направити нову вимогу на суму збільшення.

21.01.2019 відбулося нарахування за провадження незалежної професійної діяльності за четвертий квартал 2018 року на загальну суму 2457,18 грн. Ураховуючи нарахування за 21.01.2019 та рішення ДФС України, на зазначену суму ГУ ДФС у Чернігівській області було направлено вимогу № Ф-630-17 від 11.02.2019 на суму 21758,26 грн.

Чернігівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області вже було проведено до ІКП платника нарахування за 2011, 2012 роки на загальну суму 8582,72 грн. (лист № 29967/11 від 14.12.2018 (вх. №21881/10 від 17.12.2018), тому на підставі доповідної записки № 395 від 27.02.2019 проведено зменшення нарахування єдиного внеску в ІКП ФОП ОСОБА_1 за 2011, 2012 роки на загальну суму 8582,72 грн., у зв`язку з чим, сума податкового боргу стала 13175,54 грн.

При цьому, необхідно зазначити, що вказана заборгованість за 2011 та 2012 роки податковим органом все одно була включена в суму заборгованості при винесенні податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-630-17.

Таким чином правомірність включення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-630-17 заборгованості за 2011 рік в сумі 4010,30 грн, за 2012 рік в сумі 4572,42 грн ГУ ДФС у Чернігівській області не доведена та спростована матеріалами справи.

Згідно інформаційних баз даних ДФС України («ІТС «Податковий блок») до 25.04.2017 позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець та фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. 25.04.2017 ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність та почав перебувати на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог п.8 розділу ІІІ вказаного вище Порядку 05.02.2018 позивачем до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску із зазначенням типу форми «ліквідаційна», в якому в таблиці 1 зазначена сума нарахованого єдиного внеску за січень-квітень 2017 року визначена в розмірі 2816,00 грн (а.с.90).

09.02.2018 позивачу нараховано розрахункова сума єдиного внеску за січень-квітень 2017 року в розмірі 2816,00 грн. (704,00 грн х 4 = 2816,00 грн).

Крім того, на виконання вимог п.4 розділу ІІІ вказаного вище Порядку 25.04.2018 позивачем до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску із зазначенням типу форми «початкова», в якому в таблиці 1 зазначена сума нарахованого єдиного внеску за січень-грудень 2017 року визначена в розмірі 8448,00 грн (а.с.91).

02.05.2018 позивачу знову нараховано розрахункова сума єдиного внеску за січень-грудень 2017 року в розмірі 8448,00 грн. (704,00 грн х 12 = 8448,00 грн).

Тобто, контролюючий орган подвійно нарахував позивачу суму єдиного внеску в розмірі 2816,00 грн за січень-квітень 2017 року та збільшив суму недоїмки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що донарахування відповідачем суми єдиного соціального внеску в розмірі 2816,00 грн. є наслідком подвійного нарахування позивачу єдиного соціального внеску за січень-квітень 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Чернігівській області від 11.02.2019 № Ф-630-17 щодо сплати недоїмки в сумі 11398,72 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

Я.М.Собків