Справа № 1.380.2019.003052
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003052
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі

16 вересня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:
секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника позивача Шестака В.Д.

представника відповідача Халака Н.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування наказу та протоколу, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
20.06.2019 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення протокол №122 від 14.03.2019 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 №289 від 15.03.2019 про зняття ОСОБА_1 та його малолітньої дочки ОСОБА_3 з квартирного обліку;

- зобов`язати житлову комісію та командування військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 та його малолітню дочку ОСОБА_3 на квартирному обліку для першочергового отримання житла як учасника АТО та інваліда війни 3 ї групи.

Ухвалою від 25.06.2019 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

З метою усунення недоліків позовної заяви, позивач подав позовну заяву, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №289 від 15.03.2019 про зняття ОСОБА_1 та його малолітньої дочки ОСОБА_3 з квартирного обліку та протокол №122 від 14.03.2019 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 та його малолітню дочку ОСОБА_3 на квартирному обліку для першочергового отримання житла як учасника АТО, ветерана війни та інваліда війни 3-ої групи.

Ухвалою від 15.07.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

12.08.2019 представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до правового статусу житлова комісія військової частини НОМЕР_1 не є юридичною особою та не виконує функції окремого суб`єкта владних повноважень. Відтак, дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо постановки військовослужбовців на квартирний облік не є реалізацією повноважень суб`єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилим приміщенням або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм до отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, на його думку, спори про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права. Тому такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний із захистом права на житло.

Представник відповідача в підготовчому провадженні клопотання підтримав, просив суд закрити провадження у справі.

Представник позивача в підготовчому засіданні проти закриття провадження у справі не заперечив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони, за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень.

Таким чином, за змістом КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 7 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом наведених приписів участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд повинен з`ясовувати, у зв`язку з чим він виник, і за захистом яких прав чи інтересів особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з цим, приватно - правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд встановив, що з 24.09.1998 позивач разом з дочкою ОСОБА_3 , 2012 року народження як сім`я в складі двох осіб перебували на квартирному обліку у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 та користувались правом першочергового забезпечення житлом у Львівському гарнізоні з 28.07.2006.

Згідно з витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2019 № 122 у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 в запас відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 7 від 11.01.18, постановлено майора запасу ОСОБА_1 разом з членом сім`ї донькою зняти з квартирного обліку.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2019 №289 у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас майора запасу ОСОБА_1 знято з квартирного обліку.

На думку позивача зазначеними наказом та протоколом, порушується його право на забезпечення житлом.

Таким чином, виходячи із підстав позову, в предмет доказування у справі в загальному входять обставини щодо порушення законних прав та інтересів позивача на забезпечення його житлових прав, а відтак поновлення його разом з членом сім`ї на квартирному обліку.

Отже, у цій справі існує невирішений спір про перебування на квартирному обліку позивача, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових можливостей розглядати та вирішувати спори про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

З огляду на вказане, вказаний спір підлягає розгляду і вирішенню місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Суд також зазначає, що статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене право на суд разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Ґолдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975, заява № 4451/70 § 36). Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Станєв проти Болгарії (Stanev v. Bulgaria) від 17.01.2012, заява №36760/06, § 230).

Згідно з ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

При розгляді справи суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду в аналогічних відносинах, викладений в постанові від 19.06.2019 у справі №826/7399/18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування наказу та протоколу, зобов`язання вчинити дії необхідно закрити.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 239 КАС України суд зазначає, що спір з врахуванням суб`єктного складу учасників підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248, 256 КАС України, суд,
у х в а л и в :
клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування наказу та протоколу, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана 19.09.2019.

Суддя А.Г. Гулик