Справа № 340/1104/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1104/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року (головуючий суддя Петренко О.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльність, визнання незаконним та скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати протокол Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі №37 від 06.04.2019 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 р. №975, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, з урахуванням проведених виплат та факту подання ним всіх документів, передбачених законодавством.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що відмова Відповідача у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є необґрунтованою, з огляду на наявність у останнього Довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №172347 від 20.12.2018 року про встановлення ІІІ групи інвалідності вперше.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року по справі №340/1104/19 адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано пункт 70 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 20 грудня 2018 р., /травма, захворювання пов`язане з захистом Батьківщини/, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 6 квітня 2019 року №37.

Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи з 20 грудня 2018 року внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 27-32).

Відповідач Міністерство оборони України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 38-41).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що Позивач пропустив строк для отримання одноразової грошової допомоги встановлений ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивачем ОСОБА_1 , подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник Відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 23 серпня 2014 року по 26 грудня 2014 року та з 22 січня 2015 року по 12 лютого 2015 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької області, що підтверджується довідкою №84 від 21.02.2018 року (а.с.15).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, каліцтв №2692 від 12.10.2017р. захворювання та травми молодшого сержанта у запасі ОСОБА_1 , пов`язано із захистом Батьківщини (а.с.14).

20 грудня 2018 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з захистом Батьківщини, що підтверджено Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААБ №172347 від 20.12.2018 року (а.с.12).

На підставі зазначеного Позивач звернувся до Світловодського ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши необхідні документи.

Після чого Позивачем отримано завірену Кіровоградським ОВК копію витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України №37 від 06.04.2019р., зі змісту якого встановлено, що йому відмовлено у виплаті такої допомоги, оскільки групу інвалідності Позивачу встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності (а.с.11).

Правомірність відмови Відповідача у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII; Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII; Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що із довідки серії №12 ААБ №172347 вбачається, що Позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 20.12.2018 р. вперше при повторному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 не застосовується.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII), що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

В силу п. б) ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).

Положеннями ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У відповідності до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Тобто, у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Вимогами п. 3 Постанови № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи встановлено, що 31.08.2015 р. та 26.12.2017 р. відбувся огляд Позивача медико-соціальною комісією, за результатами якого встановлено 10% та 30 %, відповідно, втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби (а.с.10, зв. бік).

20.12.2018 р. МСЕК встановило Позивачу ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, тобто понад дворічний термін після встановлення 10 % втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Однак, колегія суддів наголошує на тому, що в даному випадку Позивач звернувся за виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку з первинним встановленням інвалідності, а не її доплати на підставі рішення МСЕК, прийнятого під час його повторного огляду.

З огляду на зазначене, посилання Відповідача на приписи частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вказані норми регулюють питання доплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення МСЕК вищої групи чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності під час повторного огляду.

Крім того, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції стосовно того, що встановлення ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є підставою для виплати Позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому частиною першої ст. 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року.

Поряд із зазначеним суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з аналізу оскаржуваного рішення суду першої інстанції встановлено те, що в мотивувальній частині рішення судом наведено обґрунтування зміни розміру одноразової грошової допомоги з 70-кратного розміру прожиткового мінімуму, про який Позивач вказав у позові, на 250-кратний розмір прожиткового мінімуму, у той час як в резолютивній частині вказано про повне задоволення позовних вимог.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення про часткове задоволення позовних вимог є фактично опискою технічного характеру, яка не впливає на правильність вирішення справи по суті, результат прийнятого судом першої інстанції рішення та його зрозумілість.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року по справі №340/1104/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 19 вересня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов