Справа № 160/6503/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2019 року Справа № 160/6503/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Носаль П.В.,
представника позивача - Олюха В.Г.,
представника відповідача - Донцов Є.Е.,
розглянувши у місті Дніпрі у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійний Дім» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит і витрати, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування податковий орган діяв не на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Судом встановлено, що Товариство є юридичною особою приватного права, зареєстрованого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Криворізькою районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, перебуває на податковому обліку в органах ДФС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток. З установчих документів позивача вбачається, що останній здійснює діяльність, пов`язану з виробництвом олії та тваринних жирів (Код КВЕД 10.41 - основний).
На підставі відповідного повідомлення і наказу, посадовими особами відповідача у період з 29.11.2018 р. по 24.01.2019 р., проведено планову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2017 р. по 30.09.2018 року.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 31.01.2019 р.№ 4395/04-36-14-20/35191360 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема: п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України, у результаті чого останнім занижено податок на додану вартість у сумі 7119072 грн.; пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за 9 місяців 2018 року на загальну суму 1718973 грн.; п.185.1 статті 185 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено податок на додану вартість у сумі 206051 грн.
На підставі такого акту і встановлених порушень, відповідачем 22.03.2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення, зокрема:
Суд зазначає, що підстави та порядок проведення перевірок позивачем не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятими за наслідками перевірки податковими повідомленнями-рішеннями.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є фінансово-господарські взаємовідносини Товариства з його контрагентами - ТОВ «ФРИВАЙТ ЛТД», ТОВ «КИЇВСЬКА БІОЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРО-ОІЛ-ТРЕЙД», на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит та визначено витрати у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені контролюючим органом в Акті перевірки.
Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини з вказаним контрагентом за період, який перевірявся, суд зазначає, зокрема про таке.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та ТОВ «ФРИВАЙТ ЛТД» укладено Договір від 01.06.2017 року №0106/01П на переробку соняшника на давальницьких умовах.
На виконання умов вказаного договору, Товариство прийняло на переробку насіння соняшника у загальній кількості 2 460 т., заставна вартість якого становила 22 140 000, 00 грн. Фактичне виконання умов договору підтверджуються актами приймання-передачі, копії яких долучені до матеріалів справи.
Доставка сировини здійснювалася силами та за рахунок ТОВ «ФРИВАЙТ ЛТД» із залученням автомобільних перевізників на підставі цивільно-правових угод, зокрема: ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4. , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні копії товарно-транспортних накладних.
Згідно із звітом про використання давальницької сировини від 01.08.2017 року №1, ТОВ «Олійний Дім» в рамках співпраці з ТОВ «ФРИВАЙТ ЛТД» здійснило переробку 2 460 т. насіння соняшника. У результаті переробки отримано продукцію - олію соняшникову у кількості 1033, 2 т., макуху соняшникову у кількості 912, 66 т. та відходи виробництва (лушпиння) у кількості 270,6т.
01.08.2017 року ТОВ «Олійний Дім» здійснило передачу зазначеної вище продукції ТОВ «ФРИВАЙТ ЛТД», що підтверджується актами приймання-передачі №01/08 від 01.08.2017 року та №01/08/01 від 01.08.2017 року.
Перевезення готової продукції та відходів здійснювало ТОВ «ФРИВАЙТ ЛТД» із залученням автомобільних перевізників на підставі цивільно-правових угод, зокрема: ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4. , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні копії товарно-транспортних накладних.
Крім того, у періоді, який перевірявся, позивачем з ТОВ «КИЇВСЬКА БІОЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ» укладено Договір від 01.09.2017 року №01/09 на переробку соняшника на давальницьких умовах.
На виконання умов вказаного договору, ТОВ «Олійний Дім» прийняло на переробку насіння соняшника у загальній кількості 1 500 т., заставна вартість якого становила 14 999 999, 47 грн. Фактичне виконання умов договору підтверджуються актами приймання-передачі, копії яких долучені до матеріалів справи.
Доставка сировини здійснювалася силами та за рахунок ТОВ «КИЇВСЬКА БІОЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ» із залученням автомобільного перевізника на підставі цивільно-правової угоди, зокрема: ФОП ОСОБА_9 на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні копії товарно-транспортних накладних.
Згідно із звітами про використання давальницької сировини, ТОВ «Олійний Дім» у рамках співпраці з ТОВ «КИЇВСЬКА БІОЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ» здійснило переробку 1269, 25 т. насіння соняшника, у результаті переробки отримало продукцію - олію соняшникову у кількості 507,7 т., макуху соняшникову у кількості 482,32 т. та відходи виробництва (лушпиння) у кількості 152,54 т.
У період з 23.09.2017 року по 29.09.2017 року ТОВ «Олійний Дім» здійснило передачу зазначеної вище продукції ТОВ «КИЇВСЬКА БІОЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ», що підтверджується актами приймання-передачі.
Перевезення готової продукції та відходів здійснювало ТОВ «КИЇВСЬКА БІОЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ» із залученням автомобільних перевізників на підставі цивільно-правових угод, ТОВ «Бел-Транс», ФОП ОСОБА_10 , ТОВ «БСМ», ФОП ОСОБА_11 , на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні копії товарно-транспортних накладних.
Окрім цього, між ТОВ «Олійний Дім» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРО-ОІЛ-ТРЕИД» укладено Договір №29/05 від 03.05.2018 року на складське зберігання зерна, Договір №30/05 від 03.05.2018 року на переробку соняшника на давальницьких умовах, Договір №31/05 від 03.05.2017 року на складське зберігання продукції від переробки, договір №34/05 від 03.05.2018 року на складське зберігання відходів.
На виконання умов Договору №29/05 від 03.05.2018 року, ТОВ «Олійний Дім» прийняло на зберігання насіння "соняшника» у загальній кількості 1329, 64 т. Фактичне виконання умов договору підтверджуються актами приймання-передачі, копії яких долучені до матеріалів справи.
Доставка сировини здійснювалася силами та за рахунок ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРО-ОІЛ-ТРЕИД» із залученням автомобільного перевізника на підставі цивільно-правової угоди - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_12, на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні копії товарно-транспортних накладних.
Згідно із звітами про використання давальницької, ТОВ «Олійний Дім» в рамках співпраці з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРО-ОІЛ-ТРЕИД» здійснило переробку 1329, 64 т. насіння соняшника у результаті чого отримало продукцію - олію соняшникову у кількості 531,87 т., шрот соняшниковий у кількості 704,71 т. та відходи виробництва (лузга) у кількості 13,38 т.
У період з 20.09.2018 року по 25,09.2018 року ТОВ «Олійний Дім» здійснило передачу зазначеної вище продукції ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРО-ОІЛ-ТРЕЙД», що підтверджується актами приймання-передачі, наявність яких не заперечувалася особами, що здійснювали перевірку.
Аналізуючи наведені договори у розрізі господарської діяльності позивача суд зазначає, що Товариство відповідно до укладених правочинів здійснювало переробку соняшника на давальницьких умовах та внаслідок переробки наданої сировини підприємства отримували олію соняшникову, макуху соняшникову та відходи у вигляді лушпиння, а Товариство за договірною ціною отримувало оплату за здійснення переробки.
Тобто, позивачем документально підтверджено правомірність включення до сум податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість, а також визначено валові показники по вищевказаним господарськими операціями.
Надаючи оцінку наданим до суду первинним документам позивача, суд зазначає, що за зовнішніми реквізитами вони складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Разом з цим, жоден із вищезазначених документів не був предметом дослідження податковим органом під час проведення перевірки, результати якої оформлені Актом перевірки, що у свою чергу свідчить про неповноту, формальність проведеної відповідачем перевірки та необґрунтованість його висновків про відсутність первинних документів, які б підтверджували здійснення позивачем спірної господарської діяльності.
При цьому, висновки акту перевірки про безпідставне включення ним до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені первинними документами зроблено відповідачем на підставі аналізу даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій.
З цього приводу суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
Отже, податковий орган, проводячи перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства, не мав передбачених законом підстав формувати свої висновки про відсутність реального вчинення господарських операцій з вищевказаним контрагентом на підставі лише даних податкового обліку зазначених контрагентів.
При цьому, жодних інших обставин для невизнання первинних документів Товариства та неврахування господарських відносин позивача з його контрагентом за спірний період при визначенні об`єкту оподаткування, у акті перевірки не наведено, аналізу господарської діяльності між позивачем та його контрагентом у цьому періоді не проведено, оцінки наданим позивачем первинним документам з точки зору відповідності їх вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не надано, у зв`язку з чим, суд вважає такі висновки податкового органу необґрунтованими.
Посилання відповідача на відсутність у ТТН деяких реквізитів судом до уваги не приймається, оскільки як вже зазначалося вище, Товариство у спірних господарських операціях виступав як переробник продукції та відповідно не приймало участі у їх складанні.
За наведених вище обставин у їх сукупності, суд не приймає висновки податкового органу, викладені в Акті перевірки щодо встановлених у ньому обставин, які свідчать про відсутність здійснення спірної господарської діяльності між зазначеними суб`єктами господарювання та позивачем.
Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару (робіт) є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов`язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 ПКУ.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарської діяльністю платника податків, та по операціях, що не містять ділової мети.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту та витрат визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував свій податковий кредит та визначив валові витрати на підставі первинних документів, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість та з податку на прибуток приватних підприємств складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстрованими в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов`язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них. При цьому, судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема: при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Контролюючим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійний Дім» - задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 16 вересня 2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна