Справа № 2а-8068/12/1370
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2019 року

Київ

справа №2а-8068/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/1627/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

за участю секретаря Томах О.О.,

представників позивача - Бабія Т.М., Хробак Г.В.,

представник відповідача не прибув

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС (правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013 (судді Затолочний В.С., Запотічний І.І., Савицька Н.В.)

у справі № 2а-8068/12/1370 (5013/13)

за позовом Державного підприємства «Львіввугілля»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Львіввугілля» (далі-Підприємство) в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» звернулося з адміністративними позовами до Львівського окружного адміністративного суду до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.04.2012 № /209, № /207, № /208.

Ухвалами Львівського окружного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі № 2а-8091/12/1370 про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 №/207 та від 06.11.2012 у справі № 2а-8131/12/1370 про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 № /208 справи об`єднано в одне провадження зі справою №2а-8068/12/1370.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2013 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2013 та задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013 та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2013.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що перевіркою встановлено що відокремленими підрозділами не враховано та не відображено в Додатку К 1/1 до Декларації вартість використаних запасних частин та матеріалів на ремонт основних засобів (комбайнів, стійок, штреків, монтування лави), списання яких в бухгалтерському обліку відображено проведеннями по Дт рах.39 «Витрати майбутніх періодів» та Кт рах. 27 «Запасні частини» і 201 «Сировина і матеріали» на суму 24 122 861,00грн.; в період відновлення після пожежі ствола шахти ВП «Шахта Межирічанська» вугілля не видобувалось, а відтак до складу загальновиробничих витрат не слід відносити витрати, які відображено в додатку ЗВ до рядка 06.1 Декларації з податку на прибуток за ІІ-ІІІ квартал 2011 року; протиправно включено до валових доходів в сумі 355 649,00 грн. на підставі договорів поставки вугілля між ВП «Управління «Західвуглепостач» та ПП «Версант», ПП «Захід-Торг», ПП «Велес-ЛВ», ТзОВ «Маст-Опт», та протиправно до складу валових витрат включено суму витрат з придбання товарів від ПП «МКМ-Сервіс», ПП «Велес - ЛВ», ПП «Колон - Сервіс», ПП «Версант», ПП «Маст-Опт», ПП «Децимус», ТзОВ «Західпромінвест», ТзОВ «Нью стар», ТзОВ «Стар Лайтс», ТзОВ «КФ «Продінвест», ТОВ «Економікторг», ПП «Західпромторг», ПП ОСОБА_1, ПП «Діваліс» та завищено податковий кредит, оскільки перевіркою встановлено, що такі за адресою реєстрації не знаходяться, податкову звітність не подають, зареєстровані на осіб, які реально не мали відношення до здійснення діяльності або її не здійснювали, а також в яких відсутні основні засоби та виробничі потужності, трудові ресурси, транспортні засоби, що свідчить про відсутність реальної господарської діяльності; списано основні засоби по ВП «Шахта «Лісова» в січні 2011 року з залишковою вартістю 60 707,50грн.; по ВП «Шахта «Степова» не нараховано податок на додану вартість на супутні послуги по безоплатному наданню вугілля пенсіонерам та іншим категоріям працівників з паливного складу ВП «Управління «Західвуглепостач» в сумі 64 422,00 грн.

Позивач письмово проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

В судовому засіданні представники позивача проти доводів касаційної скарги заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 20.12.2011 по 07.03.2012 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведення планових перевірок, відповідно до наказу від 29.11.2011 № 1155 проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства «Львіввугілля» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 по 30.09.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт від 30.03.2012 № 57/22-1006/32323256.

Згідно акта перевірки відповідачем встановлено порушення, зокрема, пунктів 1.23, 1.31 статті 1, підпунктів 4.1.1, 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпунктів 5.3.2, 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.4.9 пункту 5.4, підпункту 5.6.1 пункту 5.6, пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпунктів 14.1.13, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14, пунктів 135.1, 135.2, підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, пунктів 137.1, 137.4 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4, підпунктів 138.8.1, 138.8.5 пункту 138.8, пункту 138.9 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 146.12 п.143.1. ст.143 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період 01.04.2010 по 30.09.2011 у розмірі 6 741 532,0 грн., в тому числі за 2010 рік та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2011 року у розмірі 6 540 527,00грн., ІІ-ІІІ квартал 2011 року - 17 828 098,00 грн; пункту 1.4 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пунктів 4.1, 4.2 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підпунктів 14.1.13, 14.1.202, пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.14, 201.15 статті 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного року на суму 990 050 грн.

На підставі Акта перевірки СДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.04.2012 № /208, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 24 368 625,00грн.; податкове повідомлення-рішення від 26.04.2012 № /209, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок з прибутку підприємств» на суму 6 741 532,00грн. основного платежу та 1 685 383,00грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів); податкове повідомлення-рішення від 26.04.2012р. № /207, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на суму 990 050,00грн. основного платежу та 211 911,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Суд першої інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з тих мотивів, що позивачем доводи податкового органу спростовані не були, а відтак податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, з чим частково погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, виходив з такого.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 № /208, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 24 368 625,00 грн, то підставою для такого зменшення слугували твердження перевіряючих про безпідставність включення вартості запчастин до складу витрат, оскільки такі направлені на поліпшення основних засобів, а відтак відображаються як запаси використані не в господарській діяльності. Крім того, оскільки позивачем було припинено видобуток вугілля в зв`язку з пожежею припинився, то списання ТМЦ мають йти на збільшення балансової вартості основних фондів та не можуть відноситися до складу загальновиробничих витрат. Також, операції з ПП «Версант», ПП «Захід-торг» є такими, що безоплатно отримані. Позивачем безпідставно включено до складу витрат витрати на придбання товарів (послуг) від ПП «МКМ-Сервіс», ПП «Велес-ЛВ», ПП «Колон-Сервіс», ПП «Версант», ПП «Маст-Опт», ПП «Децимус», ТОВ «Західпромінвест», ТОВ «Нью стар». Віднесення до складу витрат сум по взаємовідносинах із вказаними контрагентами, які за твердженням відповідача не спрямовані на реальне настання правових наслідків, слугували підставою для збільшення суми грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № /209. Підставою для визначення грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 26.04.2012 № /207 слугували твердження податкового органу про безпідставність віднесення до складу податкового кредиту сум по господарським операціям з ПП «Версант», ПП «Зазід-торг», ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-опт», СПД ОСОБА_1 , ПП «Захід торг», ТОВ «Нью-стар», ПП «Діваліс». Позивачем списано основні засоби із залишковою вартістю 60 707,05 грн, однак не оподатковано ПДВ чим порушено положення пунктів 188.1 статті 188, 189.9 статті 189 Податкового кодексу України. Крім того, по відокремленому підрозділу не нараховано податок на додану вартість на супутні послуги по безоплатному наданню вугілля пенсіонерам та іншим категоріям працівників.

Суд касаційної інстанції вважає передчасними висновки суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог, що зроблений без повного встановлення фактичних обставин справи, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (далі - Закон № 334), валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов`язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону (пп. 5.3.2 п.5.3 ст. 5 Закону № 334).

Крім того, згідно п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону № 334, під терміном «основні фонди», слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом.

Основні засоби, згідно визначення, наведеного Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року № 902, - це матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що оскільки судами встановлено, що спірні матеріальні цінності (арки, рейки, труби, рештаки, ланцюги) використовуються у процесі видобутку вугілля та відповідно до наказів по відокремленим підрозділам не використовуються більше 365 днів, то вони не можуть бути визнані об`єктом основних фондів та оподатковуватись згідно приписів статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а відтак є витратами у розумінні п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», як сплачені (нараховані) у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, а відтак дія пп. 5.3.2 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не поширюється на порядок податкового обліку витрат на оплату таких робіт (послуг).

Позивач керуючись нормами Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Мінфіну України від 30.11.99 р. № 291 (далі Інструкція № 291), щоб відкласти відображення витрат до моменту отримання доходів, мав право відобразити їх на рахунку 39 у складі витрат майбутніх періодів.

Згідно з Інструкцією № 291 даний рахунок призначено для узагальнення інформації щодо здійснених витрат у звітному періоді, які підлягають віднесенню на витрати в майбутніх звітних періодах.

До витрат, облік яких ведеться на рахунку 39 «Витрати майбутніх періодів», належать витрати, пов`язані з підготовчими до виробництва роботами в сезонних галузях промисловості; з освоєнням нових виробництв та агрегатів; сплачені авансом орендні платежі; оплата страхового поліса; передплата на газети, журнали, періодичні та довідкові видання тощо.

Відповідно до п. 21. Правил застосування Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», затверджених Постановою ВР України від 27.06.1995 р. (із змінами та доповненнями) до матеріальних витрат належать в тому числі витрати, пов`язані з підготовкою та освоєнням виробництва продукції, та зокрема, витрати на підготовчі роботи у видобувних галузях: проходження підготовчих гірничих виробок, дорозвідування родовищ, очищення території зони відкритих гірничих робіт, тощо.

Також, перевіркою відокремленого підрозділу ВП «Шахта Межирічанська» встановлено, що 21.12.2010 на ВП «Шахта Межирічанська» відбувалася аварія, а саме пожежа. Видобуток вугілля, згідно наданих до перевірки документів відновився 19.09.2011. Внаслідок вищенаведеного, видобуток вугілля на ВП «Шахта Межирічанська» ДП «Львіввугілля» фактично припинився (згідно звітів плати за надра за 8 місяців 2011 року задекларовано видобуток в кількості 0 т.), відбулися лише ремонтні роботи щодо відновлення роботи ствола шахти. Відповідно, на думку Відповідача, списання ТМЦ з бух.рах.201, 206, 207, 203, 208, 22 мають йти на збільшення балансової вартості об`єкта основних фондів або на поліпшення основних фондів в межах ліміту.

Проте, пунктом 14.1.37 ПК України визначено, що господарська діяльність гірничодобувного підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу XI цього Кодексу - діяльність гірничодобувного підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин.

В період з 01.04.2011 по 30.09.2011 на шахті «Межирічанська» було зупинено видобуток вугілля в зв`язку аварією, але відокремленим підрозділом в той час реалізовувалось вугілля, яке зберігалось на складах, і було видобуте шахтою до моменту аварії. Відтак, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що всі витрати, пов`язані з реалізацією даного вугілля правомірно, відповідно до положень статті 138 Податкового кодексу України було включено до загальновиробничих витрат, зокрема: витрати на оплату праці - 5 471 183 грн.; внески на соціальні заходи - 1 618 350 грн.; витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інші послуги з утримання виробничих приміщень (водопостачання, водовідведення та освітлення) - 3110539 грн.; витрати на охорону праці, техніку безпеки (спецодяг) - 50340 грн.; витрати на обслуговування виробничого процесу - 2 594 807 грн.

Перевіркою встановлено порушення пункту 188.1 статті 188, пункту 189.9 статті 189 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по ПДВ на загальну суму 12141,0 грн. Дане порушення встановлено по відокремленому підрозділу ВП «Шахта «Лісова», яким в січні 2011 року здійснено списання основних засобів із залишковою вартістю 60 707,05 грн.

Проте до матеріалів справи долучено пакет документів, а саме положення про технічну раду Підприємства, протокол засідання технічної ради, акт про пошкодження, руйнування основних засобів (секцій в кількості 61 штука), Наказ Міненерговугілля, як основного розпорядника майна, про дозвіл на списання даних основних засобів, згода податкового органу. Тобто Позивачем долучено всі документи які свідчать про неможливість експлуатації даних секцій в майбутньому.

ДП «Львіввугілля» є підприємством, яке здійснює специфічний вид діяльності, тому господарська діяльність даного Підприємства регулюються спеціальними актами. На підставі саме даних актів Підприємством було складено пакет документів, який був погоджений вищестоящим органом та податковим органом.

Згідно пункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій як платник податку, а також у разі переведення необоротних активів до складу невиробничих фондів, така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як постачання таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі фонди ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку подає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів у інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Отже, колегія суддів вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції, що дії ВП шахти «Лісова» правомірні та відповідають нормам чинного законодавства.

Також перевіркою встановлено, що ВП «Шахта Степова» ДП «Льввівугілля» здійснювала нарахування податкового зобов`язання по податку на додану вартість в періоді з 01.04.10 по 30.09.2011 на безоплатне надане вугілля пенсіонерам та іншим категоріям працівників, передбаченим чинним законодавством, не нараховуючи податок на додану вартість на супутні послуги по безоплатному наданню вугілля, що отримані від ВП «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» (в період з 01.04.2010 року по 01.11.2010 року по 47,60 грн. за тонну, а з 01.11.2010 року по 30.09.2011 року вартість супутніх послуг по безоплатному наданню вугілля 51,02 грн. за тонну): за 2010 рік квітень - 1517,00 грн., травень - 1404,00 грн., червень - 1236,00 грн., липень - 2696,00 грн., серпень - 3539 грн., вересень - 4774,00 грн., жовтень - 6515,00 грн., листопад - 8850,00 грн., грудень - 6923,00 грн.; за 2011 рік - березень 1806,00 грн., квітень - 2408,00 грн., травень - 4442,00 грн., червень - 5945,00 грн., липень - 5672,00 грн., серпень - 2938,00 грн., вересень - 3757,00 грн. на загальну суму 64422,00 грн.

Судами встановлено, що ДП «Львіввугілля» проводить відпуск вугілля пенсіонерам та іншим категоріям працівників, передбаченим чинним законодавством, з паливного складу ВП «Управління «Західвулепостач», не забезпечуючи доставку вугілля до місця проживання пенсіонерів та інших категорій працівників.

Вартість послуг, що відшкодовують шахти ВП «Управлінню «Західвуглепостач» - це послуги по доставці вугілля на паливний склад, тобто дані послуги являються внутрішньогосподарськими, які обліковуються відповідно до наказу ДП «Львіввугілля» № 86 від 31.03.2008 року «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику» і не оподатковуються ПДВ так, як надані в межах однієї юридичної особи. Позивачем долучено калькуляції послуг по доставці вугілля, з яких чітко видно, що до даних послуг не входить відвантаження та навантаження вугілля.

Разом з тим, колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо протиправності донарахування грошових зобов`язань по взаємовідносинах з контрагентами позивача, виходячи з такого.

Так, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо реальності господарських операцій позивача з ПП «МКМ-Сервіс», ТзОВ «СТАР ЛАЙТС», ТзОВ «КФ «Продінвест», ТзОВ «Економікторг», ПП «Колон-Сервіс», ПП «Версант», ПП «Західпромторг», ПП ОСОБА_1, ТОВ «Західпромінвест», ПП «Діваліс», ПП «Велес-ЛВ», ПП «Маст-Опт», ПП «Децимус», ТОВ «Західпромінвест», ТОВ «Нью стар», оскільки господарські операції з вказаними контрагентами підтверджуються первинними документами.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постанові від 24.05.2016 у справі № П/808/58/14 надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не спростовано доводи податкового органу та висновки суду першої інстанції, зокрема, щодо відсутності у деяких контрагентів трудових ресурсів, виробничих потужностей, основних фондів, транспортних засобів тощо для здійснення будь-якого виду діяльності, відсутність контрагентів за юридичною адресою та неподання ними податкової звітності. Не надано належної оцінки і доводам податкового органу, що контрагенти позивача зареєстровані на осіб, які реально не мали відношення до здійснення діяльності або її не здійснювали.

В матеріалах справи наявний вирок Сихівського районного суду м. Львова від 29.07.2013, яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч.2 ст. 205, ч. 3 ст.27 ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч.2 ст. 205, ч. 3 ст.27 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що вказані особи разом із невстановленими слідством особами, в період з січня 2010 по січень 2012 року з метою прикриття незаконної діяльності зареєстрували (як на себе та і на спеціально підібраних осіб) та використали ряд фіктивних підприємств, серед яких, зокрема, і контрагенти позивача ПП «Велес ЛВ» та ПП «Захід Торг».

У постанові Верховного Суду України від 22.11.2016 у справі № 826/11397/14 викладено правовий висновок, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. При розгляді конкретної справи суди такі доводи органу влади мають перевіряти та оцінювати.

При цьому наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

За встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи, суд касаційної інстанції не має можливості ідентифікувати (виокремити) частину грошових зобов`язань, які були донараховані позивачу за господарськими операціями з контрагентами щодо яких у податкового органу виник сумнів щодо їх реальності.

Суд же касаційної інстанції в силу положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За правилами частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 344, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013

у справі № 2а-8068/12/1370 (5013/13) скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко