Справа № 640/10872/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Лічевецького І.О.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): ОСОБА_7 . ,

від відповідача 1: Харчук Р.І.,

від відповідача 2: Дебда О.В.,

від відповідача 3: Бевза В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Служби Безпеки України, виконуючого обов`язки голови Державного агенства автомобільних доріг України ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до Кабінету Міністрів України (відповідач - 1), Служби безпеки України (відповідач - 2), виконуючого обов`язки голови Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_3 (відповідач 3) , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 763-р про призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки Голови Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) до призначення в установленому порядку Голови зазначеного Агентства;

- визнати відсутність у Кабінету Міністрів України компетенції (повноважень): допускати громадян іноземних країн керівництва центральними органами виконавчої влади; допускати до виконання обов`язків керівників центральних органів виконавчої влади осіб, що не приймали присягу державного службовця; призначати осіб на посади державної служби категорії "А" без проведення конкурсного відбору; призначати виконуючих обов`язки керівників центрального органу виконавчої влади не з числа їх заступників, або керівників структурного підрозділу відповідного органу центральної влади; призначати виконуючих обов`язки керівників центральних органів виконавчої влади на строк більше 3-х місяців;

- визнати відсутність у ОСОБА_3 компетенції (повноважень) виконувати обов`язки Голови Державного агентства автомобільних доріг України;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України негайно звільнити ОСОБА_3 з посади виконуючого обов`язки голови Державного агентства автомобільних доріг України;

- визнати протиправними дії Служби безпеки України, які полягають у наданні ОСОБА_3 допуску до державної таємниці;

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення перевірки дотримання ОСОБА_3 дотримання вимог Закону України "Про державну таємницю" та не скасуванні йому доступу до державної таємниці;

- зобов`язати Службу безпеки України скасувати ОСОБА_3 допуск до державної таємниці.

Разом з адміністративним позовом позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію повноважень голови Державного агентства автомобільних доріг України, передбачених, зокрема, але не виключно, Положенням "Про Державне агентство автомобільних доріг України", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 439.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 червня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини викладені у позовній заяві, а також заяві про вжиття заходів забезпечення позову.

Зокрема, апелянт вказує, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, та надає можливість ОСОБА_3 продовжуючи виконувати обов`язки голови Укравтодору наносити збитки держаному бюджету, ставить під загрозу питання забезпечення безпеки дорожнього руху, забезпечення державної таємниці та обороноздатності країни.

Наголошує, що на його переконання, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до негативних наслідків не лише для нього, а й для країни в цілому.

Позивач також вказує, що вжиття заходів забезпечення позову у визначений ним у заяві спосіб дозволить не погіршити існуюче становище до звершення розгляду справи по суті позовних вимог.

При цьому, позивач вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ним не були доведені та документально підтверджені ті обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам і інтересам або які б унеможливили захист його прав, свобод і інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, є таким, що не відповідає дійсності. Стверджує, що в матеріалах справи достатньо доказів, якими підтверджується зловживання відповідачем - 3 своїми службовими обов`язками, а також завдання шкоди позивачу та державі шляхом протиправних дій та бездіяльності під час виконання ним владних управлінських функцій.

Апелянт звертає увагу на те, що відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд не надав оцінки його доводам, що були викладені в обґрунтування вимог позовної заяви у даній справі.

На думку позивача, судом першої інстанції також не враховано, що спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає предмету позову та є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Представником відповідача - 3 було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Зокрема, представник відповідача - 3 зазначає, що в обґрунтування доводів позовної заяви та заяви про забезпечення позову позивачем надано виключно роздруківки з веб-сайтів, які відповідно до приписів КАС України не можуть вважатись належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами. Крім того, вказані докази не завірені позивачем у встановленому законом порядку, а тому судом першої інстанції правомірно не були прийняті до уваги.

Таким чином, відповідач - 3 вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам або які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, зокрема, відсутності у ОСОБА_3 повноважень виконувати обов`язки Голови Державного агентства автомобільних доріг України.

Також відповідач - 3 звертає увагу апеляційного суду, що доводи позивача, які покладені в основу заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги - є майже ідентичними змісту позову, тобто заява мотивована обставинами та доказами, які суд повинен встановити під час судового розгляду та оцінити, дослідити докази у їх сукупності. Натомість, надаючи правову оцінку відповідним доводам заявника, суд фактично вирішить даний спір по суті не розглядаючи саму справу, що є неприпустимим.

Таким чином, на переконання відповідача - 3 заява про забезпечення позову є безпідставною та необґрунтованою, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у її задоволенні.

Відповідач - 2 також подав відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що Окружним адміністративним судом м. Києва прийнято законне та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Відтак, відповідач - 2 вважає, що апеляційна скарга на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2019 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, відповідач - 2 в обґрунтування вказаної правової позиції зазначає, що представником позивача не доведені та документально не підтверджені обставини, які б які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам або які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. З доводів, викладених у скарзі, неможливо зробити висновок про очевидну протиправність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень та разом з цим, вважає, що такі можуть бути встановлені судом лише під час вирішення спору по суті.

Разом з цим, відповідач - 2 звертає увагу суду, що позивачем жодним чином не обґрунтовується, яким чином не скасування СБУ доступу до державної таємниці вплине на гарантовані державою його права, свободи та інтереси або унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції ухвалив правомірне рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідач - 1 письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав, проте у судовому засіданні підтримав доводи інших відповідачів щодо безпідставності вимог апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просила суд її задовольнити.

Представники відповідачів у ході апеляційного розгляду справи проти вимог апеляційної скарги заперечували, з підстав викладених у відзивах на апеляційну скаргу та просили суд відмовити у її задоволенні, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена наступним:

- наявністю ознак протиправності дій Кабінету Міністрів України при призначенні ОСОБА_3 виконуючим обов`язки голови Державного агентства автомобільних доріг України;

- наявністю ознак протиправності дій Служби безпеки України при наданні громадянину іноземної держави ОСОБА_3 доступу до державної таємниці;

- протиправністю дій ОСОБА_3 щодо тривалого невиконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 у справі №488/2913/16-ц про поновлення його на роботі.

Аналогічні ж доводи викладені позивачем в обґрунтування вимог адміністративного позову, який позивач просить суд забезпечити шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію повноважень голови Державного агентства автомобільних доріг України, передбачених, зокрема, але не виключно, Положенням "Про Державне агентство автомобільних доріг України", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 439.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достатніх доказів в обґрунтування заяви, а також належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, Окружний адміністративний суд зазначив, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з приписами Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

З наведеного вбачається, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, заяви про забезпечення позову позивачем на підтвердження доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову не було взагалі надано будь-яких доказів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі щодо наявності відповідних доказів в матеріалах справи не знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.

Крім того, як вже зазначалось вище, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У свою чергу, як вбачається з прохальної частини заяви, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони третій особі (відповідачу - 3) вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію його повноважень (владних управлінських функцій). Тобто фактично позивач просить суд відсторонити відповідача - 3 від виконання його посадових обов`язків. Проте, колегія суддів зазначає, що доводи викладені позивачем в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, ґрунтуються виключно на припущеннях останнього та не можуть бути визнані судом достатньою підставою для обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача - 3 або пов`язаних з ним осіб.

Щодо тверджень апелянта про те, що суд не надав оцінки його доводам, що були викладені в обґрунтування вимог позовної заяви у даній справі, колегія суддів зазначає, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень або дій суб`єкта владних повноважень, оскільки встановлення відповідних ознак є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що в даному випадку необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена незгодою позивача із правомірністю виконання відповідачем - 3 своїх посадових обов`язків та владних управлінських функцій, які можуть бути встановлені лише за результатами розгляду справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі не можливо оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

З огляду на доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом доведено, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до невідворотних наслідків та у разі порушення прав позивача, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вимоги позивача викладені у заяві про забезпечення позову є передчасними, оскільки без розгляду справи по суті з встановленням усіх фактичних обставин справи та дослідженням доказів, що мають значення для вирішення даної справи неможливо в даному випадку забезпечити позов.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва про відмову у вжитті заходів забезпечення позову є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 150-154, 311-313, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 19 вересня 2019 року