Справа № 140/1617/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8309/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі за його позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції Валюх В.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 12 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

17 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Радчук Л.О. (далі - Перший ВДВС) ВП № 30500954 від 10 жовтня 2019 року про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 24690,45 грн, яка була винесена на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області, виданого 06 листопада 2011 року у справі № 2-4409/11.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 140/1617/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню та не ставиться в залежність від стягнення приватним виконавцем основної винагороди.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене судове рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскільки державним виконавцем примусове виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області, виданого 06 грудня 2011 року у справі № 2-4409/11, не було здійснено, то і не було підстав для винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору за час виконавчого провадження у розумінні частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 15 грудня 2011 старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Пирога С.С. виніс постанову ВП № 30500954 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-4409, виданого 06 грудня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості по кредиту в розмірі 245084,53 грн та 1820,00 грн судових витрат.

25 травня 2017 старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловський Р.О. на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження (ВП № 30500954), відповідно до якої замінив стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_2 .

Згідно із постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловського Р.О. від 10 листопада 2017 року про передачу виконавчого провадження ВП № 30500954, виконавчий лист № 2-4409, виданий 06 грудня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, передано до Першого ВДВС.

23 листопада 2017 року заступник начальника Першого ВДВС Радчук Л.О. винесла постанову про прийняття виконавчого провадження, відповідно до якої прийняла виконавче провадження № 30500954 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4409, виданого 06 грудня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

11 жовтня 2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Першого ВДВС із заявою про повернення вказаного виконавчого листа.

Відповідно до матеріалів справи виконавчий лист № 2-4409, виданий 06 грудня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, повністю чи частково виконаний не був.

11 жовтня 2018 заступник начальника Першого ВДВС винесла постанову про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 30500954 стягувачу, відповідно до якої, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 2-4409, виданий 06 грудня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, повернуто стягувачу.

У межах вказаного виконавчого провадження 10 жовтня 2018 року заступник начальника Першого ВДВС Радчук Л.О. винесла постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 30500954, згідно з яким з боржника ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 24690,45 грн.

Постановою заступника начальника Першого ВДВС Радчук Л.О. від 23 листопада 2018 року ВП № 57760872 відкрито виконавче провадження з виконання постанови від 10 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 24690,45 грн.

Разом із тим, 17 жовтня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. виніс постанову ВП № 57447738 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-4409/11, виданого 06 грудня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, та його ж постановою від 19 грудня 2018 року ВП № 57447738 виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа було закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням заяви стягувача від 17 грудня 2018 року про погашення заборгованості. При цьому основна винагорода приватного виконавця була стягнута в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною 3 статті 37 цього Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску.

Відповідно до положень частини 3 статті 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз змісту наведених правових норм свідчить про те, що повернення виконавчого документу стягувачу без виконання у відповідності до поданої ним самим заяви не виключає можливості стягнення виконавчого збору із боржника.

При цьому суд апеляційної інстанції додатково звертає увагу на те, що приписи частини 5 статті 27 Закону № 1404 містять вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 6 статті 27 Закону № 1404 передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (частина 7 статті 27 Закону № 1404).

Таким чином, на думку апеляційного суду, вказані праві норми дають підстави для висновку про те, що у державного виконавця були належні правові підстави для стягнення із позивача виконавчого збору, незважаючи на поверненням виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову ОСОБА_1

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 140/1617/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 23 вересня 2019 року.