Справа № 200/7728/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 р. Справа№200/7728/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконною відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах і зобов`язання вчинити певні дії,-

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- скасувати рішення Волноваського ОУПФУ Донецької області № 5638 від 10.07.2018 року та № 2014 від 10.05.2019 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах,

- визнати протиправними дії Волноваського ОУПФУ Донецької області щодо неприйняття пільгової довідки №868 о/к від 11.12.2018 року, наказів № 1423к від 18.07.2006 року, № 1579к від 27.07.2007 року, № 1305к від 18.07.2011 року, № 608к від 08.07.2016 року про атестацію робочих місць,

- зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області прийняти пільгову довідку №868 о/к від 11.12.2018 року, накази №1423к від 18.07.2006 року, №1579к від 27.07.2007 року, №1305к від 18.07.2011 року, №608к від 08.07.2016 року про атестацію робочих місць та зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.01.2003 року по 30.03.2017 року на ОП "Шахта ім.О.Ф. Засядька",

- зобов`язати Волноваське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2018 року про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням зарахованого до стажу періоду роботи,

- стягнути з управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з судового збору в сумі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.07.2018 року він звернувся до Волноваського ОУПФУ Донецької області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2. Рішенням від 10.07.2018 року №5638 в призначенні пенсії на пільгових умовах було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 29.01.2003 по 31.12.2005, з 23.07.2009 по 29.02.2012 та з 01.03.2017 по 30.03.2017, що складає 5 років 7 місяців 7 днів оскільки відсутні номери та дати наказу про атестацію робочих місць за списком №2. При цьому, відповідачем зазначено, що право на пенсію він буде мати у віці 58 років. 03.05.2019 року по досягненню 58 років він знову звернувся до Волноваського ОУПФУ Донецької області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2. Рішенням відповідача від 10.05.2019 року №2014 знову відмовлено у зв`язку з необхідністю стажу роботи на пільгових умовах. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.03.2012 року по 31.03.2017 року, що складає 5 років 30 днів, оскільки в даних про пільговий стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні номери та дати наказу про атестацію робочих місць за списком №2. При цьому, відповідач зазначив, що право на пенсію він буде мати у віці 60 років.

Позивач з рішеннями відповідача не погоджується та вважає їх протиправними та прийнятими з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/7728/19-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконною відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах і зобов`язання вчинити певні дії в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконною відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах і зобов`язання вчинити певні дії призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.07.2019 року.

У підготовчому засіданні 24.07.2019 року розгляд справи відкладено до 17 вересня 2019 року.

17 липня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що у зв`язку з тим, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані щодо атестації робочого місця за період з 29.01.2003 по 01.01.2006 та з 01.01.2010 по 30.03.2017, а тому зарахувати дані періоди користуючись реєстром є неможливим. При цьому, довідки про пільговий стаж та накази про атестацію робочих місць, що були надані позивачем завірені так званим «Державним підприємством «Шахта ім. А.Ф. Засядька», що діє під приводом «Міністерства вугілля та енергетики ДНР», дане «підприємство» діє під керівництвом окупаційної адміністрації Російської Федерації, а отже створено всупереч Конституції та законів України. Таким чином, дані документи не можуть вважатися документами, що підтверджують факт роботи позивача на пільговій професії у період з 29.01.2003 по 01.01.2006 та з 01.01.2010 по 30.03.2017 на ПАТ «Шахта ім.О.Ф. Засядька».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19 вересня 2019 року.

У судове засідання, призначене на 19 вересня 2018 року позивач та повноважний представник відповідача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини 1статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 20 лютого 2001 року Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області) та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (РНОКПП 42169496) орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011(далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи рішенням № 5638 Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10.07.2018 року відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 за його заявою від 04.07.2018 за №5638 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення». В обґрунтування відмови, відповідач зазначив, що до пільгового стажу роботи, згідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зараховано період роботи з 01.01.2006 по 22.07.2009, з 01.03.2012 по 28.02.2015 та з 01.04.2015 по 31.10.2015 згідно даних про спеціальний стаж в індивідуальних відомостей про застраховану особу що складає - 7 років 01 місяць 22 днів. На дату звернення, за наданими документами, загальний стаж роботи заявника складає - 36 років 2 місяця 2 дня. Стаж роботи на пільгових умовах, згідно наданих документів складає - 7 років 1 місяць 22 дня. Право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 п. „б" Закону України "Про пенсійне забезпечення" за наданими документами заявник буде мати у віці 58 років.

03.05.2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2014 від 10.05.2019 року відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 за його заявою від 03.05.2019 року за №2014 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В обґрунтування відмови, відповідачем зазначено, що до пільгового стажу роботи, згідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зараховано період роботи з 01.01.2006 по 22.07.2009 згідно даних про спеціальний стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу що складає - 3 роки 07 місяців 00 днів. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.03.2012 по 31.03.2017 оскільки в даних про пільговий стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відсутні номера та дати наказу про атестацію робочих місць за списком № 2. На дату звернення, за наданими документами, страховий стаж роботи заявника складає - 37 років 00 місяців 2 дня. Стаж роботи на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до норм ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 03 роки 07 місяців 00 днів, що не визначає права на призначення пенсії.

На звернення позивача на «Урядову гарячу лінію», Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 29.03.2019 року №МИ-9108520, повідомлено останнього про те, що 04 липня 2018 року він звернувся до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатом розгляду наданих документів, управлінням до пільгового стажу не зараховано період роботи з 29.01.2003 по 31.12.2005, з 23.07.2009 по 29.02.2012 та з 01.03.2017 по 30.03.2017, так як в даних про пільговий стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відсутні номера та дати наказу про атестацію робочих місць за Списком № 2. Також, у листі зазначено, що 06 липня 2018 року він звернувся до управління з заявою про відклик заяви про призначення пенсії.

На звернення позивача на «Урядову гарячу лінію», Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 30.05.2019 року №МИ-9318575, повідомлено останнього про підстави не призначення пільгової пенсії за його заявою від 04.07.2018 року, викладені аналогічно у листі від 29.03.2019 року №МИ-9108520. Також, зазначено у листі про те, що 03 травня 2019 року він вдруге звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058.

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.03.2012 по 31.03.2017 так як в даних про пільговий стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відсутні номера та дати наказу про атестацію робочих місць за Списком № 2. На дату звернення, за наданими документами, страховий стаж роботи заявника складає 37 років 00 місяців 03 дні. Стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до норм ст. 114 Закону № 1058 складає 3 роки 7 місяців, що не визначає права на призначення пенсії.

Разом з цим, суд зазначає, що 04.09.2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надана заява ОСОБА_1 від 06.07.2018 року про відзив його заяви № 5638 від 04.07.2018 року. У зазначеній заяві, останнім зазначено, що за призначенням пенсії він буде звертатися пізніше.

Не погодившись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з нормами пункту 2 частини 2 статті 114 зазначеного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 29.01.2003 року по 30.03.2017 року на ОП "Шахта ім.О.Ф. Засядька" є відсутність номерів та дати наказу про атестацію робочих місць за списком № 2 у даних про пільговий стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Між тим, як вбачається з наданого відповідачем розрахунку стажу (витяг з програмного забезпечення ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії з пенсійної справи позивача, відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача за списком №2 період з 01.01.2006 року по 22.07.2009 року.

Отже, спірним питанням у даній справі є не зарахування відповідачем до пільгового стажу періоду роботи позивача з 29.01.2003 року по 31.12.2005 року та з 23.07.2009 року по 30.03.2017 року на ОП "Шахта ім.О.Ф. Засядька".

Як вбачається з трудової книжки колхозника ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 за спірний період:

- з 29.01.2003 року позивача було прийнято водієм на а/т БелАЗ на УФПО з випробувальним терміном строком на один місяць до Орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька» (наказ від 29.01.2003 року № 186-к);

- з 23.07.2009 року професія змінена на водій автотранспортних засобів (вантажних автомобілів) I класу(наказ від 23.07.2009 року №1012-к);

- з 01.03.2011 року змінено найменування професії на водій автотранспортних засобів (вантажних автомобілів) (наказ від 01.03.2011 року №361-к);

- 30.03.2017 року звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ від 20.03.2017 року №230-к).

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 11.12.2018 року № 868 о/к, ОСОБА_1 працював повний робочий день на шахті ім. О.Ф. Засядька та за період з 29.01.2003 року по 30.03.2017 року виконував гірничі роботи, роботи на поверхні за професією водій автомобіля «БелАЗ» (водій автотранспортних засобів вантажних автомобілів) на дільниці формування породних відвалів, що передбачена списком №2.

Між іншим, як вбачається з Наказу орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька» від 18.07.2006 року №1423-к «Щодо підсумків атестації робочих місць», на підприємстві проводилась атестація робочих місць за умовами праці для підтвердження права на пільгове забезпечення за списком №2. Наказом від 27.07.2007 року №1579-к у доповнення до наказу №1423-к від 18.07.2006 року «Щодо підсумків атестації робочих місць» внесено до переліку професій, умови праці яких дають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2 - водій автомобіля БелАЗ.

Відповідно до наказу орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька» від 18.07.2011 року №1305-к «Щодо підсумків атестації робочих місць», на підприємстві затверджено перелік професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, у переліку за номером 60 зазначено водій автомобільних засобів БелАЗ.

Відповідно до наказу Публічного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька» від 08.07.2016 року №608-к «Щодо підсумків атестації робочих місць за умовами праці», на підприємстві затверджено перелік професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, у переліку за номером 55 зазначено водій автомобіля БелАЗ.

Наявними у матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 підтверджується факт сплати страхових внесків за позивача підприємством страхувальником «Шахта ім. О.Ф. Засядька» () у період з 29.01.2003 року по 31.12.2005 року та з 23.07.2009 року по 30.03.2017 року включно.

Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Донецьк відноситься до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Позивач набув трудовий стаж у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало господарську діяльність, перебувало під контролем української влади, і його було утворено відповідно до законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, в трудовій книжці позивача містяться записи про відповідний стаж роботи позивача на ОП "Шахта ім.О.Ф. Засядька".

Між іншим, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди на вищезазначених підприємствах. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього за відповідною посадою. Записи про спірний період роботи засвідчені відповідними печатками шахт і дефектів їх вчинення не мають.

Відповідачем не надані докази того, що записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до пільгового стажу роботи, або взагалі відсутні.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 року по справі № 344/16404/16-а.

Окрім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Таким чином, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

А тому, позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Отже, неврахування відповідачем при призначенні пенсії зазначених довідок та наказів про атестацію робочих місць є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Та обставина, що довідки про пільговий стаж та накази про атестацію робочих місць, видані підприємством, яке розташовано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не є підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії за наявності у нього необхідного стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17 (провадження № К/9901/30786/18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 266/4889/16-а (провадження № К/9901/18644/18).

Щодо посилання відповідача у рішенні як на підставу для відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду з 01.03.2012 року по 31.03.2017 року на відсутність даних щодо атестації робочого місця в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

За приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Статтею 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначено, що державний реєстр створюється для забезпечення, в тому числі, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.

За приписами ст. 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", передбачено, які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

В матеріалах справи містяться індивідуальні відомості про застраховану особу, позивача, за формою ОК-5, які засвідчені відповідачем, які підтверджують, що дійсно в період з 2003 року по березень 2017 року підприємство ОП «Шахта ім.О.Ф.Засядька» проводило сплату страхових внесків до управління за позивача, як за робітника. З даної довідки вбачається сума заробітної плати для нарахування пенсії, кількість днів стажу в місяці, сплата страхових внесків.

Відповідно до Постанов Правління ПФУ № 26-1 від 05 листопада 2009 року «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», № 25-2 від 03 грудня 2013 року «Про визнання такою, що втратила чинність, Постанови Правління ПФУ від 08 жовтня 2010 року № 22-2», якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», встановлено код підстав для обліку спецстажу за № ЗП3013Б1- працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення", постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" і від 16 січня 2003 року № 36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", і за результатами атестації робочих місць.

Тобто, при здачі звітів страхувальником ОП «Шахта ім.О.Ф.Засядька» до органів Пенсійного фонду вказувалося, що страхові внески за позивача вносилися за професією за кодом ЗП3013Б1, що в свою чергу відповідає положенням ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо посилання відповідача у відзиві на відсутність проведення атестації робочих місць з 12.12.2001 року по 11.04.2002 року на ДП «Шахта ім.М.С.Сургая», суд вважає необґрунтованим, оскільки спірний період позивача виник з 29.01.2003 року та період з 12.12.2001 року по 11.04.2002 року на ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» не має відношення до розгляду даної справи.

В контексті викладеного, суд вважає, що відповідачем неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування до пільгового стажу період роботи позивача на ОП "Шахта ім.О.Ф. Засядька" з 29.01.2003 року по 31.12.2005 року та з 23.07.2009 року по 30.03.2017 року на посаді водія автомобіля БелАЗ.

Щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 04.07.2018 року про призначення пенсії на пільгових умовах, суд вказує на наступне.

У відповідності до статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно із пунктом 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до пункту 2.23 Порядку № 22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

В матеріалах справи міститься рішення відповідача від 10.07.2018 року №5638 за результатом розгляду заяви позивача від 04.07.2018 року за №5638.

Вищевказане рішення не оскаржувалось та більше того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 06.07.2018 року про відкликання його заяви № 5638 від 04.07.2018 року. У зазначеній заяві, останнім зазначено, що за призначенням пенсії він буде звертатися пізніше.

Враховуючи великий проміжок часу між рішенням УПФ від 10.07.2018 року та зверненням позивача з даним позовом до суду, враховуючи заяву позивача від 06.07.2018 року про відкликання його заяви про призначення пенсії від 04.07.2018 року, суд позбавлений можливості скасувати вказане рішення, оскільки воно прийнято поза межами строку звернення до суду.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Поняття дискреції міститься в пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто, дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження Пенсійного фонду щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. Уразі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Приймаючи до уваги, що дії відповідача, які полягають у відмові в прийнятті довідок підпадають під поняття «здійснення суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень», суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача від 10.05.2019 року №2014 про відмову позивачу в призначенні пільгової пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.05.2019 року №2014 про призначення пенсії на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача на ОП "Шахта ім.О.Ф. Засядька" з 29.01.2003 року по 31.12.2005 року та з 23.07.2009 року по 30.03.2017 року з урахуванням зарахованого до стажу періоду роботи.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір позивачем був сплачений у загальній сумі 768,40 грн. відповідно до квитанції про сплату №99015 від 12.06.2019 року.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконною відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10.05.2019 року №2014 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85700, Донецька область, м.Волноваха, вул.Обручева, б.17) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) від 03.05.2019 року №2014 про призначення пенсії на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 на ОП "Шахта ім.О.Ф. Засядька" з 29.01.2003 року по 31.12.2005 року та з 23.07.2009 року по 30.03.2017 року, з урахуванням зарахованого до стажу періоду роботи.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85700, Донецька область, м.Волноваха, вул.Обручева, б.17) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Вступну та резолютивну частину рішення складено у нарадчій кімнаті 19 вересня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 вересня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова