Справа № 344/11638/19
Суддя: Татарінова О. А.
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/540/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління патрульної поліції в Івано - Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Мотивував тим, що 20 червня 2019 року стосовно нього заступником командира взводу № 1 роти № 1 УПП в Івано-Франківської області старшим лейтенантом поліції Шкрібляком Богданом Івановичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 141637 від 20.06.2019 року.

У вказаній постанові зазначено, що він керуючи транспортним засобом марки - Шевроле Нива (д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Івано-Франківську на вул. Тисменицька, проїхав перехрестя вулиць Тисменицька-Повстанців на заборонений сигнал світлофора жовтого кольору, чим порушив п. 8.7.3. г ПДР.

Даною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано стосовно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Дана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню, виходячи з нижче наведеного:

Невірно вказані обставини, встановлені при винесені Постанови в справі про адміністративне правопорушення, тобто невірно з`ясовані (або трактовані заступником командира взводу Шкрібляком ОСОБА_2 .І.) обставини, при яких він нібито порушив правила дорожнього руху.

У постанові в справі про адміністративне правопорушення заступник командира взводу № 1 зазначає, що він керуючи транспортним засобом порушив вимогу п.8.7.3 г ПДР.

Пункт п.8.7.3 ґ ПДР, який інспектор ДПС визнав порушеним в оскаржуваній постанові, та в якому викладено значення сигналів світлофора, передбачає, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Тобто цей пункт правил має загальне значення (наприклад, як п.1.10 ПДР, який визначає термінологію), перелічує види сигналів світлофору, та не містить норм, які б зобов`язували учасників дорожнього руху утриматися від вчинення будь-яких дій чи, навпаки, зобов`язували виконати певні дії або надавали б будь-які переваги учасникам дорожнього руху.

В той же час як пункти 8.10 та 8.11 ГІДР зобов`язують водіїв зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62. «Місце зупинки» перед світлофором, пішохідним переходом та надають право водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 ПДР, рухатися далі, не вдаючись до екстреного гальмування за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Заступник командира взводу № 1 ОСОБА_3 прийняв рішення про порушення ним норми закону, якої не існує.

Пункт 8.11. надає право водієві проїхати на жовтий сигнал світлофору та не вдаватися до екстреного гальмування, незалежно від причин уникнення такого гальмування.

Слід відмітити, що п.12.9 ПДР забороняє водіям перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.04-12.7 ПДР, та на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 ПДР. Також п. 12.1 ПДР зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. На вул. Тисменицька в м. Івано-Франківську він їхав з допустимою швидкістю. На світлофорі горіло зелене світло для автомобілів та поблизу переходу пішоходи чи інші машини були відсутні. На цьому світлофорі зелене світло мигає один раз і перемикається одразу на жовте, він рухався на зелене світло, а порівнявшись із світлофором мигнуло зелене і він проїхавши світлофор закінчив маневр на жовтий сигнал, про це він повідомив заступника командира взводу № 1 Шкрібляка Б.І. Тобто ним були враховані всі обставини для безпечного руху автомобіля, як того вимагають приписи Правил дорожнього руху. В той час як екстрене гальмування могло б призвести до заносу автомобіля, яким він керував, та зіткнення із іншим автомобілем чи перешкодою.

Заступником командира взводу № 1 Шкрібляком Б.І ОСОБА_4 винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 141637 від 20.06.2019 року, якою притягнуто його, до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425.00 грн.

Вищевказану постанову в справі про адміністративне правопорушення вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 141637 від 20.06.2019 року не містить посилань на перелічені статтею 251 КУпАП, докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 8.7.3 ґ ПДР, оскільки такі посилання в даній постанові відсутні.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву вказавши, що вимоги Позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

20.06.2019 року інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області ДПП, лейтенант поліції Шкрібляк Богдан Іванович (далі - Інспектор) зі своїм напарником під час патрулювання на вул. Тисменицька у м. Івано- Франківську близько 13 год. 40 хв. помітили транспортний засіб - ШЕВРОЛЕ НИВА д.н.з. НОМЕР_2 В А (далі - НОМЕР_3 ), водій якого проїхав регульоване перехрестя вулиць Тисменицька - Повстанців у м. Івано-Франківську на жовтий сигнал світлофора, який забороняє рух ТЗ.

Інспектор підійшов до ТЗ Позивача, представився відповідно до п. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», проінформував водія про те, що ним було порушено підпункт «ґ» пункту 8.7.3 ПДР, де зазначено, що водієві забороняється рух ТЗ на жовтий сигнал світлофору, так як жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів світлофора.

Після виконання вимог, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», Інспектор пред`явив законну вимогу до водія про пред`явлення документів, передбачених п.п. «а», «б», «ґ» п. 2.1 ПДР. Водієм виявився Позивач, який виконав законну вимогу поліцейського, пред`явивши вищевказані документи.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, Інспектором після розгляду адміністративної справи було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК №141737 від 20.06.2019 року з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 грн. та оголошено її зміст.

Доводи позивача про неправомірність дій в Відповідача є не обгрунтованими. Інспектор, маючи законне право, зупинив водія за порушення ПДР, розглянув справу у відповідності до вимог КУпАП та прийняв законне та обгрунтоване рішення у справі.

Як вбачається з відеоматеріалу .mov, позивач пояснив інспектору, що він бачив екіпаж патрульної поліції та жовтий сигнал світлофора, але НЕ НОМЕР_4 гальмувати оскільки боявся, що у багажному відділенні ТЗ розібються банки з медом.

Таким чином незважаючи на порушення п.2.3 А в частині неналежного закріплення вантажу, позивач під час руху при наближенні до перехрестя не врахував дорожньої обстановки, не зменшив швидкості руху при наближенні до регульованого перехрестя та проявляючи злочинну зухвалість, будучи повідомленим про зміну режиму проїзду перехрестя, для того щоб проскочити на світлофорі здійснив подальший рух на забороняючи жовтий сигнал світлофора.

Таким чином у діях позивача наявна суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - а саме прямий умисел. Тобто позивач будучи водієм знаючи про те, що на перехресті увімкнено сигнал забороняючий рух, не вжив заходів до зупинки ТЗ на потенційно небезпечній ділянці дороги та у подальшому перетнув стоп-лінію на забороняючий ЖОВТИЙ сигнал світлофора.

Щодо визнання дій інспектора роти №2 взводу №1 батальйону УПП в Івано- Франківській області ДПП, лейтенанта поліції ОСОБА_5 з притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, то варто зазначити, що згідно ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Проте, виходячи зі змісту вказаної норми, Позивач звільняється від сплати судового збору за оскарження прийнятого рішення - винесеної постанови. А тому законність дій Відповідача, як посадової особи, не можуть бути предметом позову та досліджуватись під час оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Доводи позивача про невірну кваліфікацію вчиненого правопорушення не спростовують самого порушення та направлені виключно на уникнення від відповідальності. Більше того п.8.7.3. Ґ ПДР забороняє рух ТЗ на жовтий сигнал світлофора що і було порушено позивачем, а п.8.10 та 8.11 ПДР стосуються порядку регулювання дорожнього руху на та вказують на послідовність дій подія.

Враховуючи вищевказане, Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, а дії Інспектора законними.

В судове засідання позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 2 ст. 122 КупАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно ст. 40 Закону № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

З постанови серії НК № 141637 від 20.06.2019 року в справі про адміністративне правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Шевроле Нива д.н.з. НОМЕР_5 , 20.06.2019 року о 13 год. 40 хв. в м. Івано-Франківськ на перехресті вул. Тисменицька Повстанців здійснив проїзд регульованого перехрестя на заборонений сигнал світлофора жовтого кольору, чим порушив п. 8.7.3ґ ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

Відповідно до частин другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Слід зазначити й те, що з наданої відповідачем відеофіксації неможливо встановити будь-яких обставин, оскільки вона не містить фіксації факту вчинення правопорушення позивачем.

Так, з відеозапису вбачається, що позивач пояснив, що проїхав на жовтий сигнал світлофора. Однак в судовому засіданні позивач пояснив, що в подальшому він зазначав, що рухався на зелене світло, а порівнявшись із світлофором мигнуло зелене і він проїхавши світлофор закінчив маневр на жовтий сигнал.

Наданий відповідачем відеозапис не містить повної фіксації розгляду адміністративної справи, а тому не може вважатися належним доказом по справі.

Суд звертає увагу, що візуальне спостереження за станом дотримання, норм, стандартів, правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, суд вважає, що винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відсутність належних та достатніх доказів для констатування факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, відповідно, і вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КупАП.

Також слід зазначити, що ст. 286 КАС України, яка врегульовує особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, не надає суду повноважень визнавати дії відповідача незаконними та/або визнавати протиправними його рішення, а тому позов ОСОБА_1 у цій частині до задоволення не підлягає.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувана постанова серії ДПО18 № 328101 від 06.07.2019 року підлягає скасуванню, а тому даний позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9 КАС України, ст. ст. 280, 288, 289, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК № 141637 від 20.06.2019 року винесену заступником командира взводу № 1 роти № 1 УПП в Івано-Франківської області старшим лейтенантом поліції Шкрібляком Богданом Івановичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КупАП, а провадження по справі закрити.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Восьмого Апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.