Справа № 1140/2016/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Кропивницький Справа № 1140/2016/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретарів судового засідання Бондар Я.Г., Ярошук Т.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

представник: адвокат Грицина В.І.

відповідач: Головне управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

представники: ОСОБА_2 . , Момот ОСОБА_3

про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі ГУ ДФС у Кіровоградській області) про скасування рішень.

Позов ФОП Лубенець Т.І. мотивовано тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки її діяльності складено акт №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року, за висновками якого нею завищено валові витрати за рахунок безпідставного включення до їх складу придбання пропіленгліколя, ароматизаторів та телекомунікаційних послуг. У зв`язку з цим їй нараховані податкові зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, а також з військового збору, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які мають похідний характер від суми, на яку збільшено оподатковуваний дохід, та винесено спірні податкові повідомлення-рішення №, № та № від 28.12.2017 року, вимога про сплату боргу №Ф- від 28.12.2017 року, рішення про застосування фінансових санкцій № від 28.12.2017 року. Позивачка заперечує такі висновки контролюючого органу, наполягаючи на тому, що вказані витрати пов`язані з її господарською діяльністю та правомірно віднесені до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу. Також позивачка не погоджується з нарахуванням їй штрафу податковим повідомленням-рішенням № від 28.12.2017 року, стверджуючи, що вона не є податковим агентом щодо фізичних осіб-підприємців, з якими мала господарські відносини, та не мала обов`язку відображати виплачені їм доходи в розрахунках №1ДФ. Посилаючись на протиправність спірних рішень, позивачка просила суд їх скасувати.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що у ході планової документальної виїзної перевірки позивачки встановлено порушення вимог п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, які призвели до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2014 2016 роки, до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, а також до заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу. На підставі цього винесені спірні податкові повідомлення-рішення №, №, вимога про сплату боргу №Ф- від 28.12.2017 року, рішення про застосування фінансових санкцій № від 28.12.2017 року. Крім того, встановлено факт включення до складу податкового кредиту придбання телекомунікаційних послуг та пропіленгліколя, які використовувалися в операціях, що не господарською діяльністю, чим порушено вимоги п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України та винесено податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Також встановлено подання недостовірних відомостей у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку (форма №1ДФ) за 2014 - 2016 роки, що стало підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року. Доводячи правомірність оспорених позивачкою рішень, просив суд у задоволенні її позову відмовити.

Ухвалою судді від 23.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 25.10.2018 року призначено проведення судово-економічної експертизи у цій справі, з цих підстав суд на підставі пункту 4 частини 2 статті 236 КАС України зупинив провадження в адміністративній справі до одержання результатів експертизи.

У судовому засіданні 10.07.2019 року суд поновив провадження у справі.

У ході судового розгляду учасники справи подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, у письмовому проваджені.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу порядку письмового провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 24.04.2000 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, з 01.06.2012 року як платник ПДВ. Основним видом її діяльності є: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. (а.с.164 - 167, т.7)

Посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області у період 23.10.2017 року по 08.11.2017 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року. (а.с. 174 - 196, т.4)

Висновками акту перевірки встановлено зокрема такі порушення:

- п.177.2, пп.177.4.1 п.177 ст.177 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 191232,27 грн., в т.ч. за 2014 рік на суму 50356,03 грн., за 2015 рік на суму 59651,10 грн., за 2016 рік на суму 81225,14 грн.;

- пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми податкового зобов`язання з військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2015 рік у сумі 4963,37 грн., за 2016 рік в сумі 6768,76 грн.;

- п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України, в результаті чого, з урахуванням ст.102 ПК України, встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 115 389 грн. за період з січня 2014 року по грудень 2014 року, з лютого 2015 року по грудень 2016 року;

- п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України №1020 від 24.12.2010 року, п.51.1 ст.51, абз. "б" п.176.2 ст.176 ПК України в частині невідображення доходів, виплачених суб`єктам господарювання - фізичним особам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у розрахунках форми №1-ДФ за 2014-2016 роки;

- ч.2 п.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого занижено суму єдиного внеску на загальну суму 256 859,98 грн., в тому числі за 2014 рік на 82 668,34 грн., за 2015 рік на 81 637,77 грн., за 2016 рік на 92 553,87 грн.

На підставі цього акту ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено такі рішення:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 28.12.2017 року, яким за порушення п.177.2, пп.177.4.1 ст.177 ПК України, на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України та відповідно до ч.2 п.123.1 ст.123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 239 040,34 грн., з яких 191 232,27 грн. податкове зобов`язання, 47 808,07 грн. штрафна санкція (а.с. 21, т.1);

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 28.12.2017 року, яким за порушення пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення" ПК України, на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п. 58.1 ст.58 ПК України та відповідно до ч.1 п.123.1 ст.123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 14665,16 грн., з яких 11732,12 грн. податкове зобов`язання, 2933,03 грн. штрафна санкція (а.с. 20, т.1);

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 28.12.2017 року, яким за порушення п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України, на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 144 236,48 грн., із яких 115 389,18 грн. податкове зобов`язання, 28 847,3 грн. штрафна санкція. (а.с. 23, т.1)

- податкове повідомлення-рішення форми "ПС" № від 28.12.2017 року, яким за порушення розд. III Порядку заповнення та подання податковим агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого ДПА України №1020 від 24.12.2010 року, на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.57.3 ст.57, п.119.2 ст.119 ПК України накладено штраф з податку на доходи фізичних осіб на суму 510 грн. (а.с. 22, т.1);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 28.12.2017 року, якою позивачці відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 256859,98 грн. (а.с. 18, т.1);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 28.12.2017 року, яким до позивачки на підставі ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано штрафні санкції у розмірі 29819,42 грн. (а.с. 19, т.1).

За наслідками процедури адміністративного оскарження рішеннями ДФС України №3364/Л/99-99-11-02-02-25 від 12.03.2018 року, №4806/Л/99-99-11-02-01-14 від 03.04.2018 року вказані рішення залишені без змін, а скарги позивачки без задоволення. (а.с. 31-40, т.1)

Не погоджуючись з цими рішеннями, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, суд виходив з того, що виявлені порушення кваліфіковані за п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України і полягали у завищенні вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, на 312 203,60 грн. за 2014 рік, на 330 891,28 грн. за 2015 рік, на 451 250,77 грн. за 2016 рік, всього на 1 094 345, 65 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу за ці ж періоди на ці ж суми та до заниження сум податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на 50 356,03 грн., за 2015 рік на 59 651,10 грн., за 2016 рік на 81 225,14 грн., усього на 191 232,27 грн.

Статтею 177 ПК України передбачено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.3 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України (в редакції, яка діяла у 2014 році) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У статті 138 розділу III ПК України (у редакції, яка діяла у 2014 році) наведений такий склад витрат та порядок їх визнання:

138.1. Витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються, зокрема із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

138.1.1. Витрати операційної діяльності включають, зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

138.2. Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

138.4. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

138.6. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

138.8. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

138.8.1. до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України (у редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, яка діяла у 2015 та 2016 роках) передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пунктів 177.5, 177.10, 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року №395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 року за №607/23139, затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (надалі Порядок №395). Цей Порядок розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України для використання посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами. Цей Порядок поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів, нерезидентів), у тому числі самозайнятих осіб, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів відповідно до Кодексу.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.5, 1.6, 1.7 Порядку №395 акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з підпунктами 2.3.2.2, 2.3.2.3 пункту 2.3 Порядку №395 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Виявлені факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, групуються у відомості або таблиці, що додаються до акта. Зазначені відомості або таблиці повинні містити повний перелік однотипних порушень податкового законодавства із зазначенням звітного періоду, до якого вони відносяться (назву, дату і номер документа, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції, а також посилання на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені). Зазначені додатки повинні бути підписані посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби, а також платником податків або його законними представниками.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 подала до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік з розрахунком податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності (Додаток 5), у якому відобразила вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, у розмірі 822981, 22 грн., з них: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції 719 000,94 грн. (графа 5), витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 51 657, 10 грн. (графа 6), інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг 52 323, 18 грн. (графа 7). (а.с. 146- 148, т.6)

У ході документальної перевірки контролюючий орган установив, що позивачка завищила такі витрати на 312 203, 60 грн., оскільки безпідставно включила до їх складу вартість придбання пропіленгліколя на суму 191 906 грн., який не використаний у господарській діяльності, вартість придбання ароматизаторів на суму 114 616, 40 грн., які покупцями станом на 31.12.2014 року не оплачені, та інші витрати на суму 5681, 18 грн., які не пов`язані з веденням господарської діяльності.

Також ФОП ОСОБА_1 подала до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік з розрахунком податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф4), у якому відобразила вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, у розмірі 1 188 461,67 грн., з них: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції 1072638,35 грн. (графа 5), витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 67620, 87 грн. (графа 6), інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг 48202,25 грн. (графа 7). (а.с. 194 - 196, т.6)

Натомість відповідач у ході документальної перевірки установив, що позивачка завищила такі витрати на 330891,28 грн., оскільки безпідставно включила до їх складу вартість придбання пропіленгліколя на суму 230978 грн., який не використаний у господарській діяльності, та вартість придбання ароматизаторів на суму 99 913, 28 грн., які покупцями станом на 31.12.2015 року не оплачені.

У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, поданій ФОП ОСОБА_1 разом з розрахунком податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2), відображено вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, у розмірі 1554809,09 грн., з них: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції 1 433 778,32 грн. (графа 5), витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 70 554,78 грн. (графа 6), інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг 50 475,99 грн. (графа 7). (а.с. 70 72, т.7)

Проте контролюючий орган у ході документальної перевірки встановив, що позивачкою у 2016 році до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, безпідставно включено вартість придбання пропіленгліколя на суму 295 429, 20 грн., який не використаний у господарській діяльності, а також вартість придбання ароматизаторів на суму 155 821, 57 грн., які покупцями станом на 31.12.2016 року не оплачені.

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу, суд установив, що позивачка упродовж 2014 2016 років за договором №118-13д від 08.11.2013 року придбавала у ТОВ "Торговий дім "Діол" з метою використання у своїй господарській діяльності пропіленгліколь (код УКТ ЗЕД ). (а.с. 213 - 250, т.4, а.с. 1- 154, 237, т.5)

Зокрема, у 2014 році ФОП ОСОБА_1 придбала пропіленгліколь у кількості 5500 кг на суму 230 287 грн. (в т.ч. ПДВ 38 381 грн.), у 2015 році у кількості 4400 кг на суму 277 174 грн. (в т.ч. ПДВ 46 196 грн.), у 2016 році у кількості 5060 кг на суму 354 515 грн. (в т.ч. ПДВ 59 086 грн.).

Придбаний пропіленгліколь був використаний позивачкою в якості носія харчових ароматизаторів, які були реалізовані покупцям.

Відтак, вартість пропіленгліколя правомірно була включена позивачкою до складу документально підтверджених витрат як вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції, як це передбачено пп.138.8.1 п.138.1 ст.138 ПК України (у редакції, яка діяла у 2014 році), пп.177.4.1 п.174.1 ст.174 ПК України (у редакції, яка діяла у 2015 та 2016 роках).

Перевіряючи висновки контролюючого органу про завищення позивачкою витрат за рахунок включення вартості придбання ароматизаторів на суму загальну суму 370 351, 27 грн., у т.ч. за 2014 рік на суму 114 616, 40 грн., за 2015 рік на суму 99913, 28 грн., за 2016 рік на суму 155821, 57 грн., які реалізовані, але покупцями станом на 31.12.2014 року, 31.12.2015 року, 31.12.2016 року не оплачені, то в акті перевірки №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року всупереч вимогам Порядку №395 не зазначено первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують ці факти, що позбавляє суд можливості перевірити такі розрахунки контролюючого органу.

Натомість, наявними у позивачки первинними документами, копії яких нею надані до суду, підтверджується вартість придбаних харчових ароматизаторів, що реалізовані та використані у виробництві продукції, та правомірно віднесені до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів. (а.с. 52 250, т.1, а.с. 1 249, т.2, а.с. 1 250, т.3, а.с. 1 149, т.4)

Щодо встановленого у ході перевірки завищення інших витрат за 2014 рік на суму 5618,18 грн., то за висновками контролюючого органу позивачка безпідставно віднесла до їх складу витрати на технічне обслуговування приладів автоматичної пожежної сигналізації та придбання телекомунікаційних послуг, які не пов`язані з веденням господарської діяльності.

У ході розгляду справи суд установив, що у 2014 році ФОП ОСОБА_1 за договором №350076 від 01.06.2012 року, укладеним з ПАТ "Укртелеком", придбавала телекомунікаційні послуги, а за договором №ДГ-0394 від 28.01.2013 року, укладеним з ТОВ "АПС-Кіровоград", придбавала послуги щодо технічного обслуговування приладів автоматичної пожежної сигналізації. (а.с. 10 62, 149 193, т.6 )

Підпунктом "ґ" підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України (у редакції, яка діяла у 2014 році) у складі адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, передбачені витрати на оплату послуг зв`язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв`язок та інші подібні витрати).

Відповідно до підпункту "є" підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 ПК України (у редакції, яка діяла у 2014 році) до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на охорону праці, техніку безпеки, понесені відповідно до законодавства.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що ФОП ОСОБА_1 здійснює оптову торгівлю харчовими ароматизаторами та барвниками. Для господарських та виробничих потреб, зокрема для ефективного, раціонального та своєчасного вирішення питань з постачальниками, покупцями та найманими працівниками, нею використовувалися послуги міжміського та міжнародного телефонного зв`язку, що надавалися їй ПАТ "Укртелеком". Також для здійснення підприємницької діяльності позивачка на умовах оренди використовувала нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 /а. З метою забезпечення пожежної безпеки орендованого майна, яке використовується у господарській діяльності, та власних товарів, що там зберігаються, ФОП ОСОБА_1 з ТОВ "АПС-Кіровоград" укладено договір на технічне обслуговування приладів автоматичної пожежної сигналізації, якими облаштоване це приміщення.

Отже понесені позивачкою документально підтверджені витрати на придбання послуг міжміського та міжнародного телефонного зв`язку, які відносяться до адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, підлягають врахуванню при визначенні об`єкта оподаткування фізичної особи-підприємця. Витрати на технічне обслуговування приладів автоматичної пожежної сигналізації, облаштованих за місцем здійснення підприємницької діяльності, відносяться до складу загальновиробничих витрат й також включаються до витрат фізичної особи-підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб. Тому позивачка мала право включати вказані документально підтверджені витрати, які належать до витрат операційної діяльності, до складу інших витрат податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

У даній справі суд за клопотанням представника позивачки з метою оцінки фінансово-економічних результатів її господарської діяльності призначив судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи підтверджуються документами податкового та бухгалтерського обліку висновки акту перевірки №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року в частині, що оскаржується позивачкою.

На виконання ухвали суду судовим експертом Антоненко Н.В. проведено судову економічну експертизу та складено висновок №12/1 від 03.05.2019 року, згідно з яким дослідженням наданих первинних бухгалтерських та податкових документів підтверджено розмір витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, які задекларовані ФОП ОСОБА_1 за 2014, 2015, 2016 роки. (а.с. 183 - 198, т.5)

Оскільки в акті перевірки №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року та у ході судового розгляду справи відповідачем не доведені факти завищення позивачкою витрат, пов`язаних з господарською діяльністю у 2014, 2015, 2016 роках, які б призвели до заниження чистого оподатковуваного доходу за ці періоди на 1 094 345,65 грн. тому суд визнає спірне податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб протиправним та скасовує його.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року, яким ФОП ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання з військового збору, суд установив, що фактичною підставою для цього стали висновки контролюючого органу про заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на 330 891,28 грн., за 2016 рік на 451250,77 грн. (п.2.5.2 акту перевірки №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року).

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 166 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Оскільки у ході судового розгляду справи встановлено протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачкою чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на 330 891, 28 грн., за 2016 рік на 451 250, 77 грн., тому, відповідно, у ці періоди об`єкт оподаткування, визначений п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, не занижений.

Отже податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року є протиправним та підлягаю скасуванню.

Вирішуючи позов в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року про збільшення позивачці грошового зобов`язання з податку на додану вартість, суд виходив з того, що воно винесено у зв`язку тим, що за висновками відповідача, ФОП ОСОБА_1 у період 2014 2016 років не включила до складу податкових зобов`язань придбання пропіленгліколя та телекомунікаційних послуг, що використовувалися в операціях, які не є господарською діяльністю та включені до складу податкового кредиту.

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу, суд установив, що позивачка за договором №118-13д від 08.11.2013 року упродовж 2014 2016 років придбала у ТОВ "Торговий дім "Діол" пропіленгліколь на загальну суму 861975, 80 грн. Суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних цим постачальником, віднесені до складу податкового кредиту податкових декларації з ПДВ за відповідні періоди: у 2014 році - 38381 грн., у 2015 році - 46196 грн., у 2016 році 59086 грн. (а.с. 237, т.5, а.с. 63 145, 199-251, т. 6, а.с. 1 41, 75 163, т.7)

За договором №350076 від 01.06.2012 року позивачка упродовж 2014 2016 років придбала у ПАТ "Укртелеком" телекомунікаційні послуги на загальну суму 6159 грн. Суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних Кіровоградською філією ПАТ "Укртелеком", включені позивачкою до складу податкового кредиту податкових декларації з ПДВ за відповідні періоди: у 2014 році - 504 грн., у 2015 році - 270 грн., у 2016 році 252 грн. (а.с. 235, т.5, а.с. 63 145, 199-251, т. 6, а.с. 1 41, 75 163, т.7).

Як свідчить пункт 2.7.2 акту перевірки №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року, перевіркою порушень порядку формування податкового кредиту не виявлено. Натомість, згідно з пунктом 2.7.1 акту перевірки, за висновками контролюючого органу позивачка занизила податкові зобов`язання з ПДВ, оскільки не нарахувала податкові зобов`язання на вартість цих товарів та послуг, які використовувались в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, чим порушила вимоги п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Таким чином, перевіркою встановлено заниження показників рядку 1 (колонка Б) податкових декларацій з ПДВ (операції, що оподатковуються за ставкою 20%) на загальну суму 144 688 грн., в т.ч. за січень 2014 року - 2120 грн., лютий 2014 року - 2277 грн., березень 2014 року - 87 грн., квітень 2014 року - 3083 грн., травень 2014 року 2998 грн., червень 1014 року 49 грн., липень 2014 року -5885 грн., серпень 2014 року - 3121 грн., вересень 2014 року - 6656 грн., жовтень 2014 року - 3023 грн., листопад 2014 року - 3441 грн., грудень 2014 року - 6147грн., лютий 2015 року 2739 грн., березень 2015 року - 4900 грн., квітень 2015 року - 329 грн., травень 2015 року - 4606 грн., червень 2015 року - 4510 грн., липень 2015 року - 6666 грн., серпень 2015 року - 2354 грн., вересень 2015 року - 4529 грн., жовтень 2015 року - 6832 грн., листопад 2015 року - 4665 грн., грудень 2015 року - 2334 грн., січень 2016 року - 2357 грн., лютий 2016 року - 5268 грн., березень 2016 року - 5315 грн., квітень 2016 року - 2680 грн., травень 2016 року - 5206 грн., червень 2016 року - 5204 грн., липень 2016 року - 5003 грн., серпень 2016 року - 5141 грн., вересень 2016 року 5344 грн., жовтень 2016 року 5197 грн., листопад 2016 року - 7584 грн., грудень 2016 року 5036 грн., що згідно з пунктом 2.7.4 акту перевірки №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року призвело до заниження сум податку, що підлягає сплаті до бюджету (рядок 25 податкових декларацій з ПДВ) за ці періоди на ці ж суми, та зумовило визначення контролюючим органом грошового зобов`язання з ПДВ в межах строків давності, встановлених ст.102 Податкового кодексу України, а саме за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року, з лютого 2015 року по грудень 2016 року на загальну суму 115389 грн.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Постачання послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. (пп. 14.1.185, пп.14.1.191 п.14.1 ст. 14 ПК України)

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов`язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно з абзацом першим пункту 198.5 статті 198 ПК України (у редакції Закону України №71-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України (у редакції Закону України від 16.07.2015 року №643-VIII, який набрав чинності з 29.07.2015 року) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 189.1 статті 189 ПК України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

За визначенням, наведеним у пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У ході судового розгляду справи встановлено, що придбаний пропіленгліколь був використаний позивачкою в якості носія харчових ароматизаторів, які були реалізовані покупцям, тобто використаний в операціях, що є господарською діяльністю платника податку. Послуги міжміського та міжнародного телефонного зв`язку придбані позивачкою з метою обслуговування та управління її підприємницькою діяльністю. Тож придбання тих товарів та послуг відбулося у межах господарської діяльності та спрямоване на отримання доходу, а висновки контролюючого органу про те, що ці товари та послуги використовувались в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, є безпідставними та будь-якими доказами не підтверджені.

Відтак, оскільки відповідачем не доведено порушення позивачкою вимог пп. "г" п.198.5 ст.198 ПК України, які б призвели до заниження бази оподаткування ПДВ при постачанні товарів/послуг, заниження податкових зобов`язань з ПДВ та зумовили заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, тому суд визнає донарахування грошового зобов`язання з ПДВ у спірному податковому повідомленні-рішенні № від 28.12.2017 року незаконним та скасовує це рішення.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року, яким до позивачки на підставі п.119.2 ст.119 ПК України застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 510 грн., суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пункту 2.3.2 акту №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року перевіркою встановлено, що в порушення пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, та п.51.1 ст.51, абз. "б" п.176.2 ст.176 ПК України ФОП ОСОБА_1 у розрахунках форми №1-ДФ за 2014-2016 роки не відобразила доходи, виплачені суб`єктам господарювання - фізичним особам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784, було затверджено Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, який визначав порядок заповнення і подання органам державної податкової служби України Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України. Вказаний Порядок діяв до 01.04.2014 року.

Відповідно до пункту 18.1 статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Пунктом 51.1 статті 51 ПК України передбачено, що платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно з пунктом 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається; в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 119.2 статті 119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно з пунктом 177.8 статті 177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Отже позивачка, яка виплачувала дохід фізичним особам-підприємцям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від здійснення ними підприємницької діяльності за поставлені товари (надані послуги), не виступала щодо таких фізичних осіб, зареєстрованих як суб`єкти підприємницької діяльності, податковим агентом, не утримувала та не сплачувала податок на виплачені їм доходи. (а.с. 168 - 178, т.7)

За змістом статті 119.2 статті 119 ПК України, умовою притягнення платника до відповідальності за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), є те, що такі неповні, недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Контролюючим органом такі обставини в акті перевірки не встановлені, тому суд визнає незаконним накладення на позивачку штрафу, передбаченого п.119.2 ст.119 ПК України, а податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2017 року визнає протиправним та скасовує його.

Вирішуючи позов щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 28.12.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 28.12.2017 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, яка діяла у 2014 році) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з цією ж нормою у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 року №77-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено штрафні санкції за донарахувания фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладення штрафу у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як установлено судом, висновки відповідача про порушення позивачкою вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження бази нарахування єдиного внеску (п.2.6 акту перевірки №453/11-28-13-03/ від 15.11.2017 року) є похідними від висновків про порушення вимог податкового законодавства при декларуванні чистого оподатковуваного доходу в деклараціях про майновий стан і доходи від провадження підприємницької діяльності за 2014-2016 роки.

Оскільки у ході судового розгляду справи спростовано висновки контролюючого органу про заниження позивачкою сум чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та який є базою нарахування єдиного внеску, за 2014 рік, за 2015 рік, за 2016 рік, тому суд визнає незаконним донарахування позивачці єдиного внеску, виходячи з максимальної величини бази нарахування, та накладення на неї штрафу, передбаченого пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, за ці періоди.

Тож позов про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 28.12.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 28.12.2017 року слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом сплатила судовий збір у розмірі 6851,32 грн., а також оплатила проведення судової економічної експертизи у даній справі, вартість якої склала 15793,12 грн. (а.с.4, т.1, а.с. 198а, т.5). Зважаючи на задоволення позову, понесені позивачкою судові витрати у загальній сумі 22 644, 44 грн. слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. В. Перспективна, 55, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 28.12.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 28.12.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 28.12.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 28.12.2017 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 28.12.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 28.12.2017 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 22 644, 44 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш