Справа № 240/8612/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Житомир справа №240/8612/19

категорія 114000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 Т.,

представника відповідача Загоруйко М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району до Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району із позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради щодо відмови у відшкодуванні плати за послуги з утримання;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради відшкодувати Будинкоуправлінню №3 Житомирської КЕЧ району витрати на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 січня 2019 року по 17 вересня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що листом Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 15 квітня 2019 року №1898/08 було неправомірно відмовлено Будинкоуправлінню №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району у відшкодуванні плати за послуги з утримання будинків та споруд. Вказує, що Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району має законне право на отримання відшкодування витрат на утримання будинків і споруд, а відповідачем проігноровано норми Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Ухвалою судді від 01 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та викликом (повідомленням) учасників справи.

12 липня 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 162, частиною першою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшов відзив на позовну заяву вих. №3154/13 від 11 липня 2019 року, відповідно до змісту якого Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі за безпідставністю. Вказує, що Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII не передбачено надання послуг з утримання багатоквартирного будинку, натомість, статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг внесено послугу з управління багатоквартирним будинком. Зазначає, що оскільки позивачем затверджено тарифи саме на послуги з утримання, а не послуги з управління житлових будинків, правові підстави для проведення відшкодування пільг та житлових субсидій відсутні (а.с. 51-52).

Підготовче засідання, призначене на 25 липня 2019 року о 10:00, було відкладене на 13 серпня 2019 року о 11:30 у зв`язку із неявкою представника позивача (а.с. 59).

13 серпня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання представника відповідача про перенесення підготовчого засідання у зв`язку із не отриманням відповіді на запит (а.с. 64).

В підготовчому засіданні, призначеному на 05 вересня 2019 року о 10:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 вересня 2019 року о 14:00.

В судовому засіданні, призначеному на 12 вересня 2019 року о 14:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 17 вересня 2019 року о 11:30 з метою надання представнику позивача часу для подання клопотання про уточнення позовних вимог, що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 12 вересня 2019 року.

17 вересня 2019 року представником позивача до відділу документального забезпечення суду подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 95), а також клопотання в порядку статті 79 КАС України з додатками (а.с. 96-109).

В судове засідання, призначене на 17 вересня 2019 року о 11:30 прибули представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у обсязі та з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У відповідності до положень частини третьої статті 243 КАС України та зважаючи на складність справи, складення рішення у повному обсязі може бути відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено та не заперечується сторонами, що Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району, , як юридична особа зареєстроване з 23 червня 1953 року, дата запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу: 25 вересня 2012 року, номер запису: 1 002902. Види діяльності: КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (основний); КВЕД 81.29 Інші види діяльності із прибирання; КВЕД 96.03 Організування поховань і надання суміжних послуг; КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; КВЕД 36.00 Забір, очищення та постачання води; КВЕД 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод (а.с. 32-33 та зворот).

Між Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ району як виконавцем та фізичними особами - споживачами протягом 2015-2019 років укладались договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869) (а.с. 90 та зворот; а.с. 100-109).

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18 квітня 2018 року встановлено Будинкоуправлінню №3 Житомирської КЕЧ району тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 86 та зворот).

Встановлено та не заперечується сторонами, що Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району зверталося до відповідача щодо відшкодування плати за послуги з утримання будинків і споруд та листом Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради вих. №1623/08 від 01 квітня 2019 року позивачу відмовлено у виплаті відшкодування плати за послуги з утримання будинків та споруд із посиланням на положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (а.с. 10-11).

Позивач повторно звертався до Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради із заявою вих. №121 від 05 квітня 2019 року щодо відшкодування плати за послуги з утримання будинків та споруд, відповідно до змісту якої посилався на норми Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII та на наявність правових підстав для відшкодування витрат з плати за послуги з утримання будинків та споруд (а.с. 12).

Відповідач листом вих. №1898/08 від 15 квітня 2019 року повідомив Будинкоуправлінню №3 Житомирської КЕЧ району, що звернення щодо відшкодування плати за послуги з утримання будинків та споруд розглянуто. Зазначено, що у відповідності до статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII до житлово-комунальних послуг внесено послугу з управління багатоквартирним будинком. Роз`яснено, що оскільки Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ району затверджено тариф на послуги з утримання, а не управління житлових будинків, проводити відшкодування пільг немає законних підстав (а.с. 13).

Не погоджуючись із наданою відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржувану відмову на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначалися Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (втратив чинність 01 травня 2019 року, далі - Закон №1875-IV).

Положеннями частини першої статті 1 Закону №1875-IV було передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Частиною першою статті 13 Закону №1875-IV встановлювалось, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Положеннями частини другої статті 26 Закону №1875-IV було закріплено, що договір про надання житлово-комунальних послуг не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2189-VIII).

Частиною першою статті 2 Закону №2189-VIII закріплено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Положеннями статті 5 Закону №2189-VIII встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Приписами статті 10 Закону №2189-VIII передбачено, що вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Статтею 12 Закону №2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

У відповідності до пункту 1 Розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №2189-VIII, Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім:

- статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом;

- частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року.

Пунктом 2 Розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №2189-VIII визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 47, ст. 514 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до пункту 3-1 Розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №2189-VIII договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Пільги та субсидії для відшкодування витрат з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості доводів відповідача щодо відсутності правових підстав для відшкодування витрат з плати за послуги з утримання будинків та споруд, суд зазначає наступне.

Так, в обґрунтування правомірності оскаржуваної відмови у відшкодування витрат з плати за послуги з утримання будинків та споруд, відповідач посилається на втрату чинності положень Закону №1875-IV та набрання чинності положень Закону №2189-VIII, які не включають до житлово-комунальних послуг послуги з утримання будинків та споруд.

Суд наголошує, до відповідачем було залишено поза увагою положення пункту 2 Розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №2189-VIII, відповідно до якого норми Закону №1875-IV, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність не з дня набрання чинності Законом №2189-VIII (01 травня 2019 року), а через шість місяців з дня набрання чинності Законом №2189-VIII.

Враховуючи вищевикладене, норми Закону №1875-IV, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд були чинними як на момент винесення оскаржуваної відмови, так і залишаються чинними на момент судового розгляду справи.

При цьому, суд погоджується із посиланням представника позивача на положення пункту 3-1 Розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №2189-VIII, згідно з якими договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Пільги та субсидії для відшкодування витрат з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи копії договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 90 та зворот; а.с. 100-109), суд наголошує, що предметом вказаних договорів є саме надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а не надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

При цьому, вказані договори укладені за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869).

Натомість, Типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року №712.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що за відсутності встановленого юридичного факту підписання договорів про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, до спірних правовідносин застосовуються положення пункту 3-1 Розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №2189-VIII в частині надання пільг та субсидій для відшкодування витрат з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття "майно" являє собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності (справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", заява №42527/98, рішення від 12 липня 2001 року пункт 83).

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV гроші є об`єктами цивільних прав.

Суд звертає увагу, що при укладенні договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у певних категорій споживачів виникло законне сподівання на отримання надання пільг та/або субсидій з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а у позивача - законне сподівання щодо отримання грошових коштів на відшкодування фактично понесених витрат з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так, у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ЄСПЛ вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради щодо відмови у відшкодуванні плати за послуги з утримання.

Зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради відшкодувати Будинкоуправлінню №3 Житомирської КЕЧ району витрати на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 січня 2019 року по 17 вересня 2019 року.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано протиправність відмови Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради щодо відмови у відшкодуванні плати за послуги з утримання, а тому позовні вимоги Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі та керуючись частиною першою статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність розподілу судових витрат шляхом стягнення з Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради на користь Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району 1 921,00 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (вул. Авіаційна, 57, Озерне, Житомирський район, Житомирська область, 12443. РНОКПП/) до Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (вул. Перемоги, 55, м. Житомир, 10003. РНОКПП/) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради щодо відмови у відшкодуванні плати за послуги з утримання.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради відшкодувати Будинкоуправлінню №3 Житомирської КЕЧ району витрати на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 січня 2019 року по 17 вересня 2019 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради на користь Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району 1 921,00 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 19 вересня 2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Попова