Справа № 400/442/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/442/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року, прийняте у складі суду судді Біоносенка В.В. в місті Миколаїв по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф- 73140-17 від 15.11.2018 року та №Ф-73143-17 від 14.02.2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області в якому просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Миколаївській області №Ф- 73140-17 від 15.11.2018 року на суму 15819,54 грн. та №Ф-73143-17 від 14.02.2019 року на суму 18276,72 гривень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Миколаївській області №Ф-73140-17 від 15.11.2018 та №Ф-73140-17 від 14.02.2019.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідно інформаційної бази даних ІС «Податковий блок». ФОП ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області з 03.06.2014 року по теперішній час на загальній системі оподаткування. Станом на 12.04.2019 року, відповідно інтегрованої картки платника податків, сума заборгованості зі сплати єдиного внеску складає - 18276.72 грн. Апелянт вказує, що на теперішній час сума заборгованості ОСОБА_2 ОСОБА_3 не сплачена, позивачем за період з 2014 по 2019 роки не подавалися Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. Крім того апелянт зазначає, що згідно облікових даних «Реєстру платників податків» ФОП ОСОБА_1 не значиться, як «пенсіонер за віком» та «особа, яка отримує пенсію по інвалідності».

16.09.2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача за вх. №16575 в якому представник позивача вказує, що в апеляційній скарзі викладені не підтверджені доказами твердження які вже спростовані позивачем під час розгляду справи у першій інстанції, не спростовують висновків та обставин викладених в оскаржуваному рішенні, а сама апеляційна скарга є незаконною та необґрунтованою, наслідком чого мас стати рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволені апеляційної скарги відповідача га залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в якості фізиної особи-підприємця 02.06.2014, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено запис №0064292.

15.11.2018 на адресу позивача Головним управлінням ДФС направлена вимога № Ф-73140-17 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819,54 гривень.

Не погоджуючись с вказаною вимогою, ОСОБА_1 звернувся до ДФС України з вимогою про скасування вимоги № № Ф-73140-17 від 15.11.18.

Рішенням ДФС України від 30.01.2019 № 4796/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги вимога ГУ ДФС у Миколаївській області від 15.11.2018 № Ф- 73140-17 залишена без змін.

З вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 № Ф- 73140-17 вбачається, що ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_4 В. нараховано 18276,72 гривень недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи вищевказані податкові вимоги протиправним та таким, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач на час розгляду справи досяг 80-річного віку, та отримує пенсію за віком, а отже звільнений від сплати єдиного внеску. Враховуючи, що відповідачем не надано, а суд з матеріалів справи не вбачає добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачу суми єдиного внеску в розмірі 18276,72 гривень та протиправність податкових вимог №Ф-173140-17.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-6, про що зазначено в його преамбулі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон України №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч.1 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 4 ст. 4 Закону України №2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Законом України №2464-VI 2464-VI встановлені дві чітко сформульовані обов`язкові вимоги за яких особа звільняється від сплати єдиного внеску: особа є пенсіонером за віком або інвалідом; особа отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає визначення поняття «пенсіонер» - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 даного Закону визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Так, як вбачається з наявних у матеріалах справи копій паспорту громадянина України (а.с. 42) та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 40), ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто досяг пенсійного віку та отримує пенсію з 2004 року.

При цьому, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а відповідачем жодних доказів вказаних обставин не надано, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до вимог частини 4 ст. 4 Закону України 2464-VI ОСОБА_1 звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2018 року (справа №806/2169/16), від 19 квітня 2019 року (справа №819/538/18).

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що згідно облікових даних «Реєстру платників податків» ФОП ОСОБА_1 не значиться, як «пенсіонер за віком» та «особа, яка отримує пенсію по інвалідності», оскільки наведені доводи спростовуються встановленими судами першої та апеляційної інстанції обставинами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф- 73140-17 від 15.11.2018 року та №Ф-73143-17 від 14.02.2019 року.

При цьому доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-73140-17 від 15.11.2018 року та №Ф-73143-17 від 14.02.2019 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф- 73140-17 від 15.11.2018 року та №Ф-73143-17 від 14.02.2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко