Справа № 826/8871/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 вересня 2019 року справа №826/8871/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доДепартаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту - відповідач)
третя особаОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_2 )
про1) визнання дій відповідача в частині звільнення позивача від тимчасового виконання обов`язків до сплину терміну, на який на ОСОБА_1 наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31 жовтня 2017 року №5364 було покладено виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а також в період тимчасової непрацездатності протиправними; 2) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 лютого 2018 №108о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 ; 3) визнання дій відповідача в частині виплати грошового забезпечення у період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року у меншому розмірі, а саме за посадою начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції протиправними; 4) зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення у період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року, фактично виплаченого позивачу за посадою начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та розміру грошового забезпечення у період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року, який підлягав сплаті при виконанні обов`язків за вакантною посадою заступника начальника Департаменту патрульної поліції; 5) стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача не виплаченої частини грошового забезпечення за період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року за посадою виконуючого обов`язки заступника начальника Департаменту патрульної поліції; 6) визнання протиправною відмови у наданні відпустки позивачу, як окремій категорії ветерана війни із збереженням грошового забезпечення, в порядку статті 162 Закону України "Про відпустки", з 05 березня 2018 року по 21 березня 2018 року; 7) визнання протиправною відмови у наданні позивачу невикористаної частини щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2017 рік, тривалістю 30 діб; 8) визнання періоду відсутності на службі з 05 березня 2018 року по 05 квітня 2018 року таким, що виник не з вини позивача та таким, що був з поважних причин; 9) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26 квітня 2018 року №551 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УПП в Дніпропетровській області"; 10) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15 травня 2018 року №471о/с в частині звільнення начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 . відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію"; 11) поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з 08 березня 2018 року; 12) стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 05 березня 2018 року по день поновлення на службі; 13) зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надати позивачу відпустку, як окремій категорії ветерана війни із збереженням грошового забезпечення, в порядку 162 Закону України "Про відпустки", з 05 березня 2018 року по 21 березня 2018 року на підставі рапорту від 27 лютого 2018 року на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2; 14) зобов`язання відповідача надати позивачу невикористану частину щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2017 рік, тривалістю 30 діб на підставі рапорту від 02 березня 2018 року на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2 з 22 липня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними оскаржувані накази та дії відповідача, обгрунтовуючи позовні вимоги наступним: на момент подання рапортів на відпустку, позивач не був ознайомлений із наказом від 06 лютого 2018 року №108о/с, яким його звільнено від тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України; наказ від 06 лютого 2018 року №108о/с прийнято у період тимчасової непрацездатності та до сплину терміну, на який покладено виконання обов`язків, оскільки погодження сторонами періодів тимчасового виконання службових обов`язків за іншою посадою в підрозділі, який територіально знаходиться в іншій області є гарантією щодо неможливого, безпідставного та передчасного розірвання такої домовленості без надання часу на вирішення соціально-побутових питань; відповідачем порушено норми чинного законодавства, якими на роботодавця покладено обов`язок забезпечувати належні умови праці, оскільки керівництвом не визначено порядок виконання розпорядження/вказівки/наказу, якими передбачено необхідність примусового повернення для подальшого проходження служби з міста Києва до міста Дніпра, у тому числі витрати на переїзд, гарантії соціального захисту тощо; під час службового розслідування, жодних пояснень з боку відповідача не вимагалось, що є порушенням порядку проведення службових розслідувань; жодних порушень службової дисципліни позивачем не вчинялось; при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано попередні заохочення позивача, ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, участь у антитерористичній операції тощо.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року відкрито провадження у адміністративній справі №826/8871/18 в порядку спрощеного провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач у письмовому відзиві на адміністративний позов зазначив про правомірність своїх дій та прийняття оскаржуваних наказів, оскільки: звільнення від тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою не є звільненням із основної штатної посади, яку обіймає поліцейський; після прийняття наказу про звільнення від тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою, позивач був зобов`язаний приступити до виконання обов`язків за основною посадою; покладення тимчасового виконання обов`язків на поліцейського за вакантною посадою, є службовою необхідністю, а та обставина, що позивач тривалий час перебував на лікарняному свідчить про неефективність покладення на нього таких обов`язків; в наказах, якими на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою, не зазначено про встановлення посадового окладу за посадою на період тимчасового виконання обов`язків, а тому відсутні підстави для здійснення перерахунку грошового забезпечення та стягнення коштів; відповідач не відмовляв позивачу у наданні відпусток, а лише наголошував на відсутності їх погодження з безпосереднім начальником та невірному зазначенні посади; з належним чином оформленими рапортами на відпустку, позивач не звертався.

Третьою особою відзиву на адміністративний позов чи письмових пояснень щодо позову до суду не надано.

В судовому засіданні 22 липня 2019 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача та третьої особи проти позову заперечив; суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року поновлено позивачу строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 лютого 2018 року №108о/с.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 квітня 2016 року №67о/с "По особовому складу" старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . призначено начальником відділу забезпечення діяльності з посадовим окладом згідно штату.

Наказом від 07 липня 2017 року №3224 "Про тимчасове виконання обов`язків" покладено тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника Департаменту патрульної поліції на капітана поліції ОСОБА_1, начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в місті Дніпрі, з 07 липня 2017 року по 06 листопада 2017 року.

31 жовтня 2017 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України прийнято наказ №5364, яким покладено тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника Департаменту патрульної поліції на майора поліції ОСОБА_1, начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в місті Дніпрі, з 08 листопада 2017 року по 07 березня 2018 року.

Згідно наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 лютого 2018 року №108о/с "Про звільнення від тимчасового виконання обов`язків" заступника начальника Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області звільнено від тимчасового виконання обов`язків.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26 квітня 2018 року №551 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП" за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у відсутності на службі в період з 05 березня 2018 року до 05 квітня 2018 року без поважних причин, що в свою чергу порушує вимоги пунктів 1, 4, 7 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", статті 17, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини третьої статті 91 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги працівника поліції, враховуючи невизнання поліцейським своєї вини, ухилення від надання пояснення, надання відомостей, що не відповідають дійсності, на підставі пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України, начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

На підставі наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26 квітня 2018 року №551 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП" 15 травня 2018 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України прийнято наказ №471о/с, яким відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції по Управлінню патрульної поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу забезпечення діяльності, з 17 травня 2018 року, з виплатою грошової компенсації за 12 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи з меж позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Частиною першою статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами першою-третьою статті 69 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у зв`язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою, а саме: 1) вакантною - за його згодою; 2) невакантною - у разі тимчасової відсутності або внаслідок усунення чи відсторонення від посади поліцейського, який займає таку посаду, незалежно від його згоди.

Безперервний строк тимчасового виконання обов`язків не повинен перевищувати чотирьох місяців.

Тимчасове виконання обов`язків покладається на поліцейських письмовим наказом керівника органу (закладу, установи) поліції, який уповноважений призначати на відповідну посаду згідно з цим Законом.

Підпунктом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС від 06 квітня 2016 року №260 (далі по тексту - Порядок) передбачено, що строк тимчасового виконання обов`язків за посадою обчислюється з дня видання керівником органу поліції наказу про призначення поліцейського до тимчасового виконання обов`язків за посадою і до дня видачі наказу про звільнення від виконання обов`язків за посадою.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що тимчасове покладення на поліцейського виконання обов`язків за вакантною посадою передбачає тимчасове виконання поліцейським, який займає штатну посаду в органі (підрозділі) Національної поліції, службових обов`язків за вакантною посадою, за його згодою.

У свою чергу, початок та закінчення тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою пов`язано із днем видання керівником органу поліції наказу про призначення поліцейського до тимчасового виконання обов`язків за посадою та про звільнення від виконання обов`язків за посадою.

При цьому, безперервний строк тимчасового виконання обов`язків не повинен перевищувати чотирьох місяців.

Суд звертає увагу на те, що нормами чинного законодавства не встановлено інших часових обмежень щодо тимчасового виконання обов`язків за іншою (вакантною) посадою, що спростовує доводи позивача про незаконність його звільнення від тимчасового виконання службових обов`язків за вакантною посадою.

Згідно довідки про тимчасову непрацездатність, виданої 03 березня 2018 року, ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 01 лютого 2018 року по 03 березня 2018 року.

Статтею 40 Кодексу законів про працю зокрема передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно частини другої статті 18 Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи позивача про незаконність прийняття наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 лютого 2018 року №108о/с "Про звільнення від тимчасового виконання обов`язків" в період його перебування на лікарняному, оскільки звільнення від тимчасового виконання обов`язків, не є звільненням із основної штатної посади, а тому наведені правові норми у даному випадку застосуванню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 лютого 2018 року №108о/с "Про звільнення від тимчасового виконання обов`язків" та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

В частині позовних вимог про визнання дій відповідача щодо виплати грошового забезпечення у період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року у меншому розмірі, а саме за посадою начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення у період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року, фактично виплаченого позивачу за посадою начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та розміру грошового забезпечення у період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року, який підлягав сплаті при виконанні обов`язків за вакантною посадою заступника начальника Департаменту патрульної поліції та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача не виплаченої частини грошового забезпечення за період з 06 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року за посадою виконуючого обов`язки заступника начальника Департаменту патрульної поліції, суд звертає увагу на наступне.

Згідно схеми окладів поліцейських міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", посадовий оклад начальника відділу територіального (відокремленого) відділу становить 3 100,00 грн.

Вказаний посадовий оклад позивача також підтверджується розрахунковими листами за період з січня 2017 ро по травень 2018 року.

Підпунктом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку зокрема встановлено, що поліцейським, що обіймають штатні посади, на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами з вищими посадовими окладами в тому самому органі, виплачуються посадові оклади за посадами, що тимчасово виконуються, за умови зазначення в наказі вищого розміру посадового окладу.

Водночас, як вбачається зі змісту наказів від 07 липня 2017 року №3224 та від 31 жовтня 2017 року "Про тимчасове виконання обов`язків", якими на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника Департаменту патрульної поліції у відповідні періоди, ОСОБА_1 не встановлено посадового окладу заступника начальника Департаменту патрульної поліції.

Крім того, враховуючи правомірність прийняття наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 лютого 2018 року №108о/с "Про звільнення від тимчасового виконання обов`язків", суд приходить до висновку про відсутність підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення та стягнення коштів за вказаний період.

В частині позовних вимог, що стосуються надання відпустки позивачу, як окремій категорії ветерана війни із збереженням грошового забезпечення, в порядку статті 162 Закону України "Про відпустки" та невикористаної частини щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2017 рік, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 92 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлює Закон України "Про відпустки".

Частинами десятою, одинадцятою статті 10 Закону України "Про відпустки" передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Судом встановлено, що рапорти про надання відпусток від 27 лютого 2018 року та від 02 березня 2018 року позивачем подано на ім`я Начальника департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 .

У свою чергу, відповідач листами від 03 березня 2018 року №2432/41/4-2018 та №2433/41/4-2018 повідомив позивача про недотримання ним порядку погодження та подання рапортів про надання відпусток при зверненні до начальника департаменту патрульної поліції та роз`яснив право повторного подання рапорту за основним місцем роботи.

Доказів на підтвердження подання позивачем рапорту про надання відпустки за основним місцем роботи, матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, а також той факт, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 лютого 2018 року №108о/с позивача звільнено від тимчасового виконання обов`язків, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача про необхідність подання рапорту за основним місцем роботи, однак, доказів на підтвердження подання позивачем рапорту про надання відпустки за основним місцем роботи матеріали справи не містять, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26 квітня 2018 року №551 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УПП в Дніпропетровській області" та від 15 травня 2018 року №471о/с в частині звільнення начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" зокрема встановлено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь, відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не був прийнятий в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду адміністративної справи, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут). Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту, він визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, дотриманням законності і статутного порядку.

Згідно частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У відповідності до статті 8 Дисциплінарного статуту начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

У відповідності до частини третьої статті 91 Закону України "Про Національну поліцію" для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 2 Дисциплінарного статуту.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За правилами статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Виходячи з наведених норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни можливе за умови доведення належними доказами фактів порушень працівником внутрішніх справ вимог законодавства

Судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 березня 2018 року №1045 "Про призначення та проведення службового розслідування" з метою встановлення причин та обставин відсутності на службі начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_1 , призначено службове розслідування.

У висновку службового розслідування від 05 квітня 2018 року, зокрема зазначено, що за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у відсутності на службі в період з 05 березня 2018 року по 05 квітня 2018 року без поважних причин, що в свою чергу порушує вимоги пунктів 1, 4, 7 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту, статті 17, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини третьої статті 91 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги працівника поліції, враховуючи невизнання поліцейським своєї вини, ухилення від надання пояснення, надання відомостей, що не відповідають дійсності, на підставі пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту, на начальника відділу забезпечення діяльності Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 слід накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах Національної поліції України.

На підтвердження правомірності застосування дисциплінарного стягнення, відповідачем надано в матеріали справи: наказ про призначення службового розслідування від 07 березня 2018 року №1045; копії рапортів відповідальних осіб за проведення службового розслідування; висновок службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин ОСОБА_7 від 05 квітня 2018 року; актів про відсутність на службі; копії акта про відмову від надання пояснень від 05 квітня 2018 року №3280/41/19/01-2018.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про необізнаність щодо прийняття відповідачем наказу від 06 лютого 2018 року №108о/с, яким його звільнено від тимчасового виконання обов`язків, оскільки дана обставина не є підставою для невиконання службових обов`язків.

При цьому, як встановлено судом, позивач ознайомився із вказаним наказом 21 березня 2018 року, однак до виконання службових обов`язків не приступив.

У свою чергу, факт подання рапорту про відпустку не є поважною причиною відсутності на службі до видання відповідного наказу про відпустку.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на неможливість повернення до міста Дніпра для виконання службових обов`язків за штатною посадою, у зв`язку із не здійсненням відшкодування авансу на відрядження у розмірі 400,00 грн., оскільки тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою не є відрядженням, що підтверджується змістом наказів про тимчасове виконання обов`язків.

При цьому, суд не приймає до уваги копії наданих позивачем талону посвідчення про відрядження та посвідчення про відрядження, оскільки вказані документи не заповнені, не містять підписів уповноважених осіб та печаток органу, що їх видав.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем дотримано порядку накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, зокрема проведено службове розслідування у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230, за результатами якого складено відповідний висновок.

Таким чином, враховуючи дотримання відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення та відсутність в матеріалах справи доказів на спростування висновку службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин протягом місяця, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування відповідачем дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, у даному випадку є правомірним, оскільки позивачем на вимогу відповідача не надано жодних пояснень на спростування фактів, встановлених під час проведення службової перевірки.

В свою чергу, враховуючи, що вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді, зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, суд зазначає про відсутність підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );
Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3; ідентифікаційний код 40108646);

ОСОБА_2 ( 03048, м . Київ, вул. Федора Ернста , 3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий).

Суддя В.А. Кузьменко