Справа № 825/438/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/438/18 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Федотова І.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Григорук В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, Чернігівської міської ради , Чернігівської міської ради про про визнання протиправними та скасування пунктів рішень, скасування висновків, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення майнової і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом (згідно уточненої позовної заяви т.3 а.с.10-19) до Чернігівської міської ради (далі -відповідач-1), Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради (далі - Управління, відповідач-2), в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- пункт 15 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №22/VІІ-23 від 17.08.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ), орієнтовною площею 0,1200га, для індивідуального садівництва;

- пункт 34.27 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №22/VІІ-23 від 17.08.2017, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок біля садівничого товариства "Гудок" для індивідуального дачного будівництва;

- пункт 6 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №24/VII-20 від 26.10.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та навпроти присадибної ділянки № АДРЕСА_3 ), орієнтовною площею 0,1000га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- пункт 14 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №22/VІІ-23 від 17.08.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_4 будинків АДРЕСА_5 ), орієнтовною площею 0,1000га, для індивідуального дачного будівництва;

- визнати протиправними дії Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради стосовно висновків наданих ними в листах №01-18/1777 від 04.09.2017, №01-18/1228 від 16.06.2017 та №01-18/1227 від 16.06.2017 та скасувати такі висновки;

- зобов`язати Чернігівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10га, що розташована в межах АДРЕСА_2 та навпроти будинку № АДРЕСА_3 , згідно з наданими графічними матеріалами - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та повідомити позивача про це у триденний строк з дня його прийняття;

- зобов`язати Чернігівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10га, що розташована в межах АДРЕСА_5 , згідно з наданими графічними матеріалами - для індивідуального дачного будівництва та повідомити позивача про це у триденний строк з дня його прийняття;

- стягнути з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 761 173,20 грн. на відшкодування майнової шкоди;

- стягнути з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 250 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

- зобов`язати Чернігівську міську раду та Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради надати суду звіти про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання чинності.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, на адресу голови Чернігівської міської ради від позивача надійшли заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в районі АДРЕСА_4 , а саме:

- від 23.03.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та навпроти присадибної ділянки № АДРЕСА_3 ), орієнтовною площею 0,1000га, для будівництва житлового будинку (розглянуто на 24 сесії 7 скликання від 26.10.2017);

- від 23.03.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_4 будинків АДРЕСА_5 ), орієнтовною площею 0,1000га, для індивідуального дачного будівництва (розглянута на 22 сесії 7 скликання від 17.08.2017);

- від 03.05.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_17), орієнтовною площею 0,1200га, для садівництва (розглянуто на 24 сесії 7 скликання від 26.10.2017).

Вказані заяви було розглянуто на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.08.2017 по справі №750/6330/17, якою було зобов`язано Чернігівську міську раду розглянути на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання постанови суду законної сили, заяви позивача.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що з метою отримання необхідної для формування матеріалів інформації, листами Управління земельних ресурсів міської ради стосовно винесення на розгляд сесії Чернігівської міської ради питання, останні були направлені до Управління архітектури та містобудування міської ради.

Листами Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради на зазначені листи були надані висновки від 16.06.2017 №0118/1227 (т.1 а.с.56), від 16.06.2017 №0118/1228 (т.1 а.с.51) та від 04.09.2017 №01-18/1777 (т.1 а.с.49,51,56).

В зазначених листах-висновках, відповідач-2 повідомив, що згідно з планом зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова ці ділянки відповідають зоні Ж-1-р "Житлова зона індивідуальної садибної та блокованої забудови з обмеженнями поверховості по умовах зон регулювання забудови".

Відповідно до плану дії обмежень за умовами охорони культурної спадщини належать зоні ландшафту, що охороняється (можуть використовуватись тільки в рекреаційних цілях і для традиційної діяльності, що не порушує ландшафт, а нове будівництво допускається у виключних випадках на підставі історико-містобудівного обґрунтування).

Щодо плану дії обмежень за екологічними умовами відносяться до зони затоплення паводковими водами.

Згідно з діючим законодавством у сфері містобудівної діяльності вирішення цього питання не є можливим без розроблення історико-містобудівного обґрунтування та детального плану цієї території під індивідуальну житлову забудову з будівництвом мереж водопостачання та водовідведення, електропостачання, відведення дощових вод та інших інженерних комунікацій.

Щодо ділянки в районі АДРЕСА_4 позивачу окремо було зазначено, що згідно з пунктами 3.38, 3.39 державних будівельних норм ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" дачні і садівницькі поселення повинні розміщуватись за межами населених пунктів. Будівництво нових дачних та садівницьких районів в межах міських населених пунктів не допускається. Окрім цього, стосовно ділянок в районі провулку АДРЕСА_2 , зазначалось, що, відповідно до плану червоних ліній магістральних та житлових вулиць міста Чернігова, вказана земельна ділянка знаходиться у межах червоних ліній запроектованої вулиці (пробивка від вулиці Лісковицької до вулиці Варзара і далі).

Позивачу було повідомлено, що рішенням Чернігівської міської ради від 28.11.2014 "Про надання дозволу на розроблення проекту Детального плану території групи житлових кварталів "Лісковиця" (45 сесія 6 скликання) надано дозвіл Управлінню архітектури та містобудування міської ради на розроблення проекту Детального плану території групи житлових кварталів "Лісковиця".

Пунктом 3 вказаного рішення встановлено тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (вільних від забудови земель запасу комунальної власності) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) до затвердження проекту Детального плану території групи житлових кварталів "Лісковиця".

На час розгляду справи в суді рішення Чернігівської міської ради від 28.11.2014 "Про надання дозволу на розроблення проекту Детального плану території групи житлових кварталів "Лісковиця" є чинним, ніким та нічим не скасоване, а позовні вимоги в частині оскарження його в межах даної справи залишені без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Подані позивачем заяви, Чернігівською міською радою розглянуто на 22 сесії 7 скликання від 17.08.2017 та 24 сесії 7 скликання від 26.10.2017 та на основі висновків відповідача-2 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_13), орієнтовною площею 0,1200а, для індивідуального садівництва; по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,1000га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); по АДРЕСА_5 ), орієнтовною площею 0,1000га, для індивідуального дачного будівництва.

Вважаючи наведені рішення Чернігівської міської ради та висновки Управління протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Серед іншого, позивач також просить скасувати пункт 6 рішення Чернігівської міської ради від 26.10.2017 №24/VІІ-20, яким йому надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок біля садівничого товариства "Гудок" для індивідуального дачного будівництва.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано жодних належних доказів порушення його прав, оскільки оскаржувані ним рішення прийняти в межах норм чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом "а" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із частиною третьою статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 32 Земельного кодексу України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У такому клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як вже було зазначено вище, на адресу голови Чернігівської міської ради від позивача надійшли заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в районі АДРЕСА_4 та АДРЕСА_14 .

З метою отримання необхідної для формування матеріалів інформації, управління земельних ресурсів міської ради стосовно винесення на розгляд сесії Чернігівської міської ради питання про надання позивачу дозволів на розробку проекту землеустрою, направило відповідні запити до управління архітектури та містобудування міської ради.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Управлінням були надані висновки щодо не можливості відведення позивачу земельних ділянок:

- орієнтовною площею 0,1000га по АДРЕСА_2 та навпроти присадибної ділянки № АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - від 04.09.2017 №01-18/1777 (т.1 а.с.49);

- орієнтовною площею 0,1000га по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_10 для індивідуального дачного будівництва - від 16.06.2017 №01-18/1227 (т.1 а.с.56);

- орієнтовною площею 0,12га по АДРЕСА_2 присадибних ділянок № АДРЕСА_11 та АДРЕСА_16 для індивідуального садівництва - від 16.06.2017 №01-18/1228 (т.1 а.с.51).

У своїх листах-висновках спеціалісти Управління надають інформацію на підставі наявної містобудівної документації та Тимчасового порядку використання території м. Чернігова, в тому числі Плану зонування, Плану дії обмежень по умовах охорони культурної спадщини та Плану дії обмежень по екологічним умовам (викопіювання з вказаних планів щодо ділянок додається, в т.ч.т.3 а.с.85-87, 141-144, 185-186).

Так, відповідно до Плану зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова (далі - Тимчасовий порядок) всі зазначені ділянки знаходяться у зоні Ж-1-р "Житлова зона індивідуальної садибної та блокованої забудови з обмеженнями поверховості по умовах зон регулювання забудови". Види переважного і допустимого використання територій в цій зоні аналогічні зоні Ж-1, однак на території зони вся нова забудова, перебудова та надбудова повинна вестися з урахуванням допустимих висот зон регулювання забудови. Також передбачено забезпечити візуальне сприйняття архітектурних комплексів Болдиних гір на території району "Лісковиця" відповідно до Генерального плану міста.

Пунктом 1 розділу 2.5. Тимчасового порядку "Ж-1. Житлова зона індивідуальної садибної та блокованої забудови" встановлено наступні переважні види забудови та використання земельних ділянок зони Ж-1:

окремо розташовані одно-двоквартирні житлові будинки з присадибними ділянками від 0,05 га;

зблоковані одноквартирні житлові будинки з приквартирними ділянками до 0,04га;

загальноосвітні і спеціалізовані школи;

позашкільні установи;

дитячі дошкільні установи;

дитячі дошкільні установи, об`єднані з початковою школою;

окремо розташовані адміністративні будівлі;

клубні установи та центри дозвілля;

бібліотеки;

підприємства зв`язку - пошта, телеграф, телефон;

магазини продовольчих та непродовольчих товарів повсякденного попиту;

підприємства громадського харчування - їдальні, кафе, бари, ресторани тощо;

приймальні пункти підприємств побутового обслуговування, аптеки;

пункти невідкладної медичної допомоги;

роздавальні пункти молочних кухонь;

відділи міліції;

сади, сквери, парки, бульвари; на присадибній ділянці:

вирощування, квітів, овочів, фруктів.

Допустимі види забудови та використання, які потребують спеціальних погоджень:

тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності;

культові споруди;

невеликі виробничі, комунальні, складські об`єкти, які не мають екологічних обмежень;

майстерні із виготовлення виробів за індивідуальними замовленнями (столярні, слюсарні, художнє лиття, народні промисли тощо).

Відповідно до п.2.6.2. Тимчасового порядку за умовами охорони культурної спадщини на території виділяються:

охоронні зони пам`яток архітектури;

охоронні археологічні зони; зони регулювання забудови;

зона ландшафту, що охороняється; зона історичного культурного шару.

Відповідно до Плану дії обмежень по умовах охорони культурної спадщини, земельні ділянки знаходяться в зоні ландшафту, що охороняється та в зоні затоплення паводковими водами.

На територіях, що заходяться в межах зон охорони об`єктів культурної спадщини режим використання визначається на підставі Закону України "Про охорону культурної спадщини", "Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць", затверджених зон охорони пам`яток архітектури, археології, природного ландшафту та етнографічної зони (рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 18.01.1982 №30) наступним чином.

В охоронних зонах здійснюється реставрація та реабілітація пам`яток; забезпечується охорона традиційного характеру середовища; усунення споруд і насаджень, які його порушують; відтворення втрачених об`єктів.

Нове будівництво можливе за проектами, погодженими у порядку, визначеному законодавством.

В охоронних археологічних зонах усі проекти планування і забудови повинні передбачати необхідні заходи, що забезпечують збереження пам`яток історії та культури. У зонах регулювання забудови здійснюється реконструкція будівель і споруд, зберігаються цінні історичні розпланування та забудова, озеленення та упорядження, закріплюється та відтворюється значення пам`яток в архітектурно-просторовій організації території історичного району (ареалу) міста, забезпечуються умови для огляду пам`яток.

Нові будівлі регламентуються за розташуванням, висотою, довжиною фасадів, масштабом, функціональним використанням та іншими показниками. Зона ландшафту, що охороняється, може використовуватися в рекреаційних цілях та для традиційної діяльності, що не порушує ландшафт.

Нове будівництво допускається у виключних випадках на підставі історико-містобудівного обґрунтування.

Тимчасовим порядком передбачено, що до екологічних обмежень відноситься система несприятливих інженерно-геологічних факторів - затоплення паводковими водами рік, часткове заболочення їх заплавних територій, існуюче та потенційне підтоплення рівнинної частини міста, ерозійно-зсувні процеси на крутосхилах долин рік, наявність просадних ґрунтів.

Згідно графічних матеріалів, запроектовані до відведення земельні ділянки входять до території розробки зазначеного Детального плану території групи житлових кварталів "Лісковиця", а отже, у зв`язку з наявністю вказаних вище обмежень щодо ділянок, враховуючи відповідну заборону рішенням Чернігівської міської ради, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неможливості надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, а висновки Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради - правомірними та такими, що не підлягають скасуванню, оскільки не суперечать вимогам чинного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, Чернігівська міська рада на виконання вимог суду першої інстанції надала витяги із рішень Чернігівської міської ради про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою третім особам (т.3 а.с.93-113), зазначені в листі Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 (т.3 а.с.47). Також відповідачем-1 на вимогу суду надано пояснення із систематизацією вказаних витягів із рішень Чернігівської міської ради щодо підстав надання таких дозволів (т.3 а.с.170-172, 173-175). При цьому в судовому засіданні 18.12.2018 також було розглянуто заяву позивача про забезпечення доказів, яка залишена без задоволення, оскільки поставлені у ній питання про витребування витягів із рішень Чернігівської міської ради про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою третім особам вже були попередньо розглянуті та задоволені. Всі інші витяги з рішень Чернігівської міської ради, надані позивачем після судового засідання 22.01.2019, також стосувались питання надання дозволів на розроблення проектів землеустрою третім особам на підставі свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу, затвердження в установленому порядку землевпорядної документації, оренди, тощо (т.4 а.с.68-70, 79-81).

Рішенням Чернігівської міської ради від 28.11.2014 "Про надання дозволу на розроблення проекту Детального плану території групи житлових будинків кварталів "Лісковиця" до затвердження проекту Детального плану території групи житлових кварталів "Лісковиця" введено тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (вільних від забудови земель запасу комунальної власності) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Тобто, вказаним рішенням встановлена заборона на надання дозволів на розроблення проектів землеустрою громадянам на земельні ділянки для іншого цільового призначення.

В той же час, позивач звертався до Чернігівської міської ради з клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (вільних від забудови земель запасу комунальної власності).

Щодо звернення ОСОБА_1 20.01.2017 до Чернігівської міської ради з питання прийняття в першочерговому порядку рішення про безоплатне надання у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 20.01.2017 звернувся до Чернігівської міської ради з заявою про першочергове виділення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, як учаснику АТО та бойових дій (копія заяви т.1 а.с.55).

16.06.2017 на загальних зборах членів ради ветеранів АТО, членів їх сімей загиблих (померлих) воїнів АТО при Чернігівській міській раді було затверджено список ветеранів АТО, членів їх сімей загиблих (померлих) воїнів АТО, які за результатами жеребкування отримали право на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва (протокол №20), в тому числі і ОСОБА_1 отримав право на земельну ділянку під АДРЕСА_15 . Копія протоколу від 16.06.2017 №20 та списку залучено до матеріалів справи (т.1 а.с.54, 164-166).

Так, Рада ветеранів АТО, членів їх сімей та членів сімей загиблих (померлих) воїнів АТО при Чернігівській міській раді є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Чернігівській міській раді.

У своїй діяльності Рада керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань соціального захисту ветеранів АТО, членів сімей загиблих (померлих) воїнів АТО, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Указу Президента України від 18.03.2015 №150/2015 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту учасників антитерористичної операції", та іншими нормативно-правовими актами.

Основними із завдань Ради є: захист прав та інтересів ветеранів АТО, членів їх сімей та членів сімей загиблих (померлих) воїнів АТО мешканців м. Чернігова в усіх державних органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, діючих на території м. Чернігова; подання обов`язкових для розгляду виконавчими органами Чернігівської міської ради пропозицій щодо підготовки проектів рішень з питань, що стосуються ветеранів АТО, членів їх сімей та членів сімей загиблих (померлих) воїнів АТО.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 07.07.2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі -Закон №3613-VI) кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону № 3613-VI кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, Автономна Республіка Крим). Зміст та вимоги щодо відображення інформації на кадастровій карті (плані) встановлюються Порядком ведення Державного земельного кадастру (частина 3 статті 35 Закону № 3613-VI).

Частиною 5 статті 35 Закону № 3613-VI встановлено, що викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Як визначено пунктом 20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).

Пунктами 46-48 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з кадастрової карти (плану) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7. Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Таким чином, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру, до якого вносяться відомості про всі без виключення землі.

Ведення Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

А відтак, графічні матеріали, що подаються до суду, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.

На підтвердження правомірності прийняття оскаржуваних рішень відповідач надав суду викопіювання з плану зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова та викопіювання з плану дії обмежень за екологічними умовами Тимчасового порядку використання території м. Чернігова.

Враховуючи те, що з наданих відповідачем доказів неможливо встановити, що відповідна земельна ділянка, яку позивач бажає приватизувати з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташована саме в зоні Ж-1 «Житлова зона індивідуальної садибної та блокованої забудови з обмеженнями поверховості по умовах зон регулювання забудови» та санітарно-захисній зоні промислових та комунально-складських підприємств, сільгоспвиробництв, санітарно-захисній зоні забруднення ґрунтів важкими металами, зоні потенційного підтоплення ґрунтовими водами та зоні акустичного дискомфорту від залізниці, оскільки на них відсутні координати місця розташування бажаної земельної ділянки, кадастрова зона та кадастровий квартал (фрагмент), колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ), орієнтовною площею 0,1200га, для індивідуального садівництва, по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,1000га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), о АДРЕСА_5 ), орієнтовною площею 0,1000га, для індивідуального дачного будівництва діяв у порядок та спосіб своїх повноважень наданим ЗК України.

З аналізу вищевикладеного вбачається протиправність дій Управління архітектури та містобудуванні Чернігівської міської ради стосовно висновків наданих ними в листах № 01-18/1777 від 04.09.2017, № 01-18/1228 від 16.06.2017 та № 01-18/1227 від 16.06.2017.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У судовому засіданні 10.09.2019 року було переглянуто надані позивачем фотографії та відеозаписи огляду ділянок по АДРЕСА_12 . З даних фотографій та відеозаписів вбачається, що на сусідніх ділянках від тих на які претендує позивач ведуться будівельні роботи.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування пункт 34.27 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №22/VІІ-23 від 17.08.2017, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок біля садівничого товариства "Гудок" для індивідуального дачного будівництва суд зазначає наступне.

Представником Чернігівської міської ради надано витяг з рішення Чернігівської міської ради № 40/VII-10 від 21 березня 2019 року про скасування вказаного вище пункту 34.27 рішення Чернігівської міської ради від 17.08.2017 № 22/VІІ-2.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд не позбавлений права перевіряти чи прийняті (вчинені) рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не подавалась до Чернігівської міської ради заява про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_15 , орієнтовною площею 0,0600 га біля садівничого товариства «Гудок» для індивідуального дачного будівництва.

Відповдно до ст.. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

З аналізу вказаних положень чинного законодавства слідує, що Земельний кодекс України визначає алгоритм відведення земельних ділянок у власність, так з основних підстав для розгляду питання про надання дозволу є подання заяви (клопотання) громадянином, яке в матеріалах справи відсутнє, тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про визнання протиправним пункту 34.27 рішення «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою…» № 22/VII-23 від 17.08.2017, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок біля садівничого товариства «Гудок» для індивідуального дачного будівництва.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про зобов`язання Чернігівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10га, що розташована в межах АДРЕСА_2 та навпроти будинку № АДРЕСА_3 , згідно з наданими графічними матеріалами - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та повідомити позивача про це у триденний строк з дня його прийняття та зобов`язання Чернігівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10га, що розташована в межах АДРЕСА_5 , згідно з наданими графічними матеріалами - для індивідуального дачного будівництва та повідомити позивача про це у триденний строк з дня його прийняття, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у межах даної справи суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що повноваження Чернігівської міської ради є дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 року у справі № 816/303/16.

Матеріали справи та обставини, встановлені судом першої інстанції, свідчать, що оскаржуваним рішенням Чернігівської міської ради відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України. При цьому, жодних зауважень щодо поданої Позивачем заяви та доданих до неї документів Відповідачем не висловлено. Не вбачається таких невідповідностей згаданої заяви і доданих до неї документів вимогам Земельного кодексу України і у ході судового розгляду даної справи.

Колегією суддів враховується, що за правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Стосовно позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди з відповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу місцевого самоврядування як обов`язкова підстава матеріальної відповідальності виключається.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції у цій частині позовних вимог, колегія суддів наголошує на тому, що будь-яких доказів того, що оскаржувані дії відповідача будь-яким чином вплинули на стан здоров`я позивача, спричинили погіршення його стану, позивачем не надано. Саме лише посилання на протиправність дій суб`єкта владних повноважень та незадовільний стан здоров`я недостатньо для прийняття рішення про відшкодування шкоди.

Окрім того, позивач не надав до суду будь-яких доказів заподіяння йому оскаржуваною бездіяльністю матеріальних збитків.

Сам по собі факт протиправності дій відповідачів не означає заподіяння матеріальної чи моральної шкоди.

Враховуючи, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому матеріальної чи моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині відмови позовної вимоги щодо відшкодування шкоди.

Щодо позовної вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то зважаючи на обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що з метою відновлення порушених прав позивача, на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, необхідно встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в цій справі та зобов`язати відповідача у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

З огляду на викладене, встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

- пункт 15 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №22/VІІ-23 від 17.08.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ), орієнтовною площею 0,1200га, для індивідуального садівництва;

- пункт 34.27 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №22/VІІ-23 від 17.08.2017, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок біля садівничого товариства "Гудок" для індивідуального дачного будівництва;

- пункт 6 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №24/VII-20 від 26.10.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та навпроти присадибної ділянки № АДРЕСА_3 ), орієнтовною площею 0,1000га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- пункт 14 рішення "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою ..." №22/VІІ-23 від 17.08.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_4 будинків АДРЕСА_5 ), орієнтовною площею 0,1000га, для індивідуального дачного будівництва;

- визнати протиправними дії Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради стосовно висновків наданих ними в листах №01-18/1777 від 04.09.2017, №01-18/1228 від 16.06.2017 та №01-18/1227 від 16.06.2017 та скасувати такі висновки;

- зобов`язати Чернігівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10га, що розташована в межах АДРЕСА_2 та навпроти будинку № АДРЕСА_3 , згідно з наданими графічними матеріалами - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та повідомити позивача про це у триденний строк з дня його прийняття;

- зобов`язати Чернігівську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10га, що розташована в межах АДРЕСА_5 , згідно з наданими графічними матеріалами - для індивідуального дачного будівництва та повідомити позивача про це у триденний строк з дня його прийняття;

- зобов`язати Чернігівську міську раду та Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради надати суду звіти про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання чинності.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді І.В. Федотов

А.Ю. Кучма