Справа № 855/94/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/94/19 Суддя першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Файдюка В.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до кандидата на пост Президента України ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з позовом до кандидата на пост Президента України ОСОБА_2 (далі - Відповідач, ОСОБА_2 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності кандидата на пост Президента України ОСОБА_2 щодо не перевірки викладених фактів у заяві ОСОБА_1 від 13.02.2019 року та не прийняття рішення по цій заяві і зобов`язання Відповідача розглянути заяву від 13.02.2019 року відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»;

- визнання протиправною бездіяльності кандидата на пост Президента України ОСОБА_2 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.02.2019 року у встановлений законом строк і зобов`язати Відповідача розглянути заяву від 27.02.2019 року невідкладно відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2019 року справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що положення чинного законодавства не передбачають такої форми обговорення передвиборчої агітації як звернення до кандидатів у Президенти України, а відтак посилання Позивача на порушення Відповідачем ч. 2 ст. 58 Закону України «Про вибори Президента України» є безпідставним. Крім того, зазначив, що оскарження бездіяльності кандидата на пост Президента України, а не його дій, свідчить про відсутність правових підстав для розгляду і вирішення даної справи у скорочені терміни. Окремо звернув увагу, що статус Відповідача як народного депутата України вказує на те, що останній не здійснює жодних владних управлінських функцій по відношенню до Позивача, а за наслідками розгляду звернень ОСОБА_1 ОСОБА_2 було надано своєчасну та обґрунтовану відповідь.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю або залишити позовну заяву без розгляду. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції протиправно не забезпечив розгляд даного спору протягом встановленого ст. 273 КАС України дводенного строку, оскільки він безпосередньо пов`язаний з виборчим процесом. Суд не надав оцінки доводам Позивача про невідповідність наданої Відповідачем відповіді на звернення вимогам ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», а також направленням її з порушенням приписів ст. 20 згаданого Закону. Крім того, акцентує увагу на неврахування судом ненадання Відповідачем відповіді на заяву Позивача від 27.02.2019 року взагалі. Також зазначає про необхідність постановлення окремої ухвали з питань розгляду справи, пов`язаної з виборчим процесом, після виборів Президента України, оскільки у даному випадку виборець позбавлений можливості захистити свої права.

Після усунення визначених в ухвалі від 15.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 13.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із заявою, в якій просила розглянути письмове звернення і надати письмову відповідь: «в разі, коли Ви законно станете Президентом України, то чи будете ви безпідставно позбавляти прав громадян, порушуючи Закони України?» (а.с. 11).

Крім того, 27.02.2019 року ОСОБА_1 подано ОСОБА_2 заяву, в якій просила невідкладно розглянути цю заяву та скоротити термін на розгляд звернень, які стосуються виборів Президента України, хоча б до десяти днів (а.с. 14).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що 18.03.2019 року ОСОБА_1 отримала відповідь народного депутата України Тимошенко Ю.В. №2092972 від 13.03.2019 року, в якій з посиланням на правову регламентацію діяльності народного депутата України, визначеного ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата України», а також ст. 104 Конституції України, де закріплено текст присяги Президента України, зазначено, що останній є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина (а.с. 13).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. 58 Закону України «Про вибори Президента України», ст. ст. 1, 6 Закону України «Про статус народного депутата України», ст. ст. 1, 7, 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується надання Позивачу відповіді на звернення останнього, у той час як даний спір, з огляду на його предмет і підстави, не належить до окремих категорій термінових адміністративних справ.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Зі змісту ч. ч. 3, 7 ст. 277 КАС України вбачається, що виборець має право оскаржувати дії кандидата на пост Президента України, його довіреної особи, якщо ці дії порушують його виборчі права, до апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ.

Разом з тим, положеннями даної статті процесуального закону, як і КАС України в цілому, не передбачено можливості судового оскарження у рамках виборчого процесу бездіяльності та рішень кандидата на пост Президента України. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що даний спір не належить розглядати з урахуванням особливостей, передбачених ст. 273 КАС України у дводенний термін.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про вибори Президента України» передвиборна агітація - це здійснення будь-якої діяльності з метою спонукання виборців голосувати за або не голосувати за певного кандидата на пост Президента України. Передвиборна агітація може здійснюватися у будь-якій формі та будь-якими засобами, що не суперечать Конституції України та законам України. Невичерпний перелік форм передвиборчої агітації наведено у п. п. 1-10 абз. 2 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про вибори Президента України».

Положеннями ч. 2 ст. 58 вказаного Закону передбачено, що громадяни України мають право вільно і всебічно обговорювати передвиборні програми кандидатів на пост Президента України, політичні, ділові та особисті якості кандидатів, вести агітацію за або проти кандидатів.

Разом з тим, на переконання судової колегії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про помилковість віднесення Позивачем до складової частини права на обговорення передвиборної програми кандидатів на пост Президента України, їх політичних, ділових та особистих якостей, право на звернення до таких осіб у порядку Закону України «Про звернення громадян».

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зазначити таке.

Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Приписи ч. 1 ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції про те, що за наслідками розгляду звернень ОСОБА_1 ОСОБА_2 була надана обґрунтована відповідь у межах встановленого Законом строку, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається зі змісту заяви від 13.02.2019 року, остання стосується прохання надання ОСОБА_2 відповіді щодо намірів безпідставного позбавлення прав громадян із порушенням Закону України у випадку обрання Президентом України. Заява ж від 27.02.2019 року містить виключно вимоги щодо прискорення розгляду звернень, у тому числі, заяви від 13.02.2019 року. Відтак, на переконання судової колегії, згадані вище заяви повинні розглядатися у своїй сукупності як одне звернення громадянина, адже перша (від 13.02.2019 року) стосується її змісту, у той час як друга (від 27.02.2019 року) - бажаного порядку та строків її розгляду.

При цьому матеріали справи свідчать, що у межах встановленого Законом тридцятиденного строку ОСОБА_1 народним депутатом України ОСОБА_2 було надано листом від 13.03.2019 року №2092972 відповідь на звернення, в якому з посиланням на норми Конституції України надано пояснення щодо правового статусу Президента України, його прав та обов`язків, а також змісту присяги.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи не підтверджується зв`язку направленого ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 звернення з обговоренням передвиборної програми кандидатів на пост Президента України, їх політичних, ділових та особистих якостей, судова колегія вважає, що надання вичерпної та обґрунтованої відповіді на звернення протягом встановленого тридцятиденного строку за відсутності об`єктивних причин та умов забезпечувати його скорочений розгляд свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та вірно визначено предмет спірних правовідносин, у зв`язку з чим посилання останнього на необґрунтованість позовних вимог є правомірними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо альтернативної вимоги Апелянта про залишення позовної заяви без розгляду судова колегія вважає за необхідне зазначити, що жодного обґрунтування такої вимоги апеляційна скарга не містить, у відтак задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку вимозі ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали судді першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Разом з тим, колегія суддів підкреслює, що зміст положень статті 249 КАС України дає підстави для висновку, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Аналогічний висновок відображений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 221/6626/17. При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що у межах апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду не було встановлено фактів неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права Окружним адміністративним судом міста Києва.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено « 18» вересня 2019 року.