Справа № 826/9725/15
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2019 року № 826/9725/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при помічникові судді Лавренюк Н.С,

за участю представників сторін:

від позивача- Лесечко Олег Миколайович

від відповідача - Перепелюк Олег Вікторович

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансджейнт 8»

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансджейнт 8» (02068, м. Київ, вул. Срібнокільська, 20, ) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (02068, м. Київ, вул. Кошиця,3, ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «В1» від 14.05.2015 року № ; форми «В4» від 14.05.2015 року № ; форми «Р» від 14.05.2015 року №

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що висновки акту перевірки викладені з порушенням вимог чинного законодавства, фактичні дані ґрунтуються на припущеннях, без зазначення будь-яких первинних документів та без системного викладення порушень вимог чинного податкового законодавства.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у запереченнях на адміністративний позов, вважає, що за результатами перевірки було встановлено та доведено відсутність факту реалізації ТОВ «Трейдагропостач-61» на адресу позивача за період листопад 2014 року майнового комплексу та інших товарів, в зв`язку із не підтвердженням факту придбання даного комплексу та товарів.

Ухвалою суду від 26 травня 2015 року відкрито провадження у справі (суддя Погрібніченко І.М).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 12 серпня 2015 року позовну заяву задоволено повністю, з огляду на правомірність заявлених вимог.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року залишено постанову Окружного адміністративного суду м. Києві від 12.08.2015 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.09.2016 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києві від 12.08.2015 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.09.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, Верховний Суд наголосив на тому, що судами не надано належної оцінки відповідності наявних в матеріалах справи письмових доказів щодо реальності спірних господарських операцій вимогам вказаних положень процесуального закону.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Вєкуа Н.Г.

В судовому засіданні 05.09.2019 року по справі проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі наказу від 16.04.2015 року № 405-П посадовими особами ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Трансджейнт 8» з питань законності декларування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного (податкового) періоду в податковій декларації з ПДВ за листопад 2014 на суму 20155749,00 грн та залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) в податкових деклараціях з ПДВ за грудень 2014 року на суму 20155749,00 грн, за січень 2015 року на суму 20151653,00 грн та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку (рядок 30) в податковій декларації з ПДВ за лютий 2015 у розмірі 18617860,00 грн.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 2455/26-51-15-02-07/39432828 від 24.04.2015 року, на підставі якого відповідачем винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.05.2015 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 18 617 860,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4 654 465,00 грн; № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 41 527 380,00 грн; № з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах), за основним платежем 317 903, 00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 79 475,75 грн.

Незгода позивача з податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України, пунктом 200.1 якої визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для винесення відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень стало встановлене під час проведення перевірки, безпідставне, на думку контролюючого органу, формування позивачем податкового кредиту за наслідками безтоварних господарських операцій на підставі договорів від 21.11.2014 року щодо придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдагропостч-61» основних засобів, нерухомого майна (майновий комплекс за адресою: Черкаська обл, Городищенський район , с. Валява, вул. Жовтнева,5) та земельної ділянки площею 22.1994 га (кадастровий номер :02:001:1970).

Так, відповідач зазначає, що оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «Трансджейнт 8» та контрагентом відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у ТОВ «Трансджейнт 8» не було підстав сформувати суму податкового кредиту по операціях з придбання по отриманих податкових накладних від вищевказаного суб`єкта господарювання.

Суд не погоджується із вказаними доводами відповідача, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а саме:

- договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.11.2014 року № 406;

- актом приймання-передачі нерухомого майна від 21.11.2014 року;

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2014 року;

- договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2014 року №407;

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2014 року, що підтверджує здійснення державної реєстрації прав власності на земельну ділянку;

- договором купівлі-продажу основних засобів та зернових культур (згідно з переліком) від 21.11.2014 року;

- актом приймання-передачі основних засобів від 21.11.2014 року;

Також, в матеріалах справи містяться фотокопії майнового комплексу, що розташований за адресою: Черкаська обл, Городищенський р-н, с. Валява, вул. Жовтнева. б.5. та технічна документація на вказаний комплекс.

Висновок відповідача про нереальність здійсненої операції з купівлі-продажу майнового комплексу ґрунтується на тому, що перевіркою неможливо підтвердити суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за листопад 2014 року, що пов`язано з не надходженням відповідей на запит щодо проведення зустрічної перевірки постачальника по ланцюгу постачання по декларації за листопад 2014 року.

Суд наголошує, що чинне податкове законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, оскільки поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податковий орган, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Разом з тим, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинна оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надаються тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку, в зв`язку із його господарською діяльністю мали місце.

Суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Аналіз доданих до матеріалів справи документів свідчить про те, що позивачем здійснюється господарська діяльність, відповідно до КВЕД 01.46, а саме розведення свиней.

На підтвердження руху активів позивач долучив до матеріалів справи наступні платіжні доручення, які були досліджені судом під час розгляду справи по суті:

- від 10.12.2014 № 1 ( сплата за нерухоме майно) - 23 816 761,22 грн;

- від 10.12.2014 № 2 (сплата за земельну ділянку під нерухомим майном) - 913 727,30 гн;

- від 10.12.2014№ 3 (сплата за основні засоби) - 15 269 511,48 грн;

- від 11.12.2014 № 4 (сплата за основні засоби) 40 000 000,00 грн;

- від 12.12.2014 № 5 (сплата за основні засоби) - 32 934 493,55 грн;

- від 16.12.2014 № 6 (сплата за основні засоби ) - 8 000 000,00 грн.

Крім того, реальність здійснення господарських операцій підтверджуються оборотно-сальдовими відомостями по рахункам: (1521) за 21.11.2014 року - 24.04.2015; (10) за 21.11.2014-24.04.2015; (101) за 21.11.2014-24.04.2015; (103) за 21.11.2014-24.04.2015; (104) за 21.11.2014-24.04.2015; (105) за 21.11.2014-24.04.2015; (106) за 21.11.2014-24.04.2015; (163) за 21.11.2014-24.04.2015.

Суд зауважує, що про реальність здійснення господарських операцій та руху активів позивача свідчать і наступні обставини.

Відповідно до листа Вищого Адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-1, метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість є, у тому числі, результати здійснення подальшої діяльності підприємством набувачем господарських операцій, що вказують на використання у своїй діяльності придбаних основних фондів.

Так, в матеріалах справи міститься договір № 1 на постачання племінного поголів`я свиней від 16.03.2015 року між позивачем та компанією Breeders of Denmark A/S (Данія) з додатками до нього, а також договори купівлі-продажу преміксей для свиней та ВРХ № 0217-3 від 17.02.2015 року з відповідними додатками. Вказане свідчить про здійснення господарської діяльності позивача не тільки на території Україні, а і за її межами.

Крім того, до матеріалів справи додані договори поставки худоби живою вагою № 1/19/02-15 від 19.02.2015 року між позивачем та ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», приймальні квитанції на закупівлю худоби, договір купівлі-продаж № 2/17/02-15 від 17 лютого 2015 року, укладений між позивачем та ТОВ «Євро-Комерс» про закупівлю свиней, з відповідними прийомними квитанціями на закупівлю худоби, прибутковими та податковими накладними до нього, а також договір купівлі-продаж № 1/19/02-15 від 19.02.2015 року між позивачем і ТОВ « Київська м`ясна технологічна компанія» про закупку свиней живою вагою з відповідним видатковими та податковими накладними до нього

Про реальність здійснення господарської діяльності з використанням придбаних основних засобів у вигляді майнового комплексу у господарській діяльності позивача, свідчить і ветеринарне свідоцтво Державного комітету ветеринарної медицини України та договір про надання ветеринарних послуг № 4 від 17 лютого 2015 року.

Аналіз вищевказаних документів підтверджує наявність господарських операцій позивача, зокрема, щодо набуття права власності на цілісний майновий комплекс та основні засоби виробництва, подальше використання його у господарській діяльності підприємства. На підставі змісту договорів, актів приймання-передачі майна, руху коштів та податкових, видаткових накладних, оборотно-сальдових відомостей суд приходить до висновку, що позивачем в повному обсязі підтверджені та відображені: рух активів у процесі здійснення господарських операцій; встановлено спеціальну правосуб`єктність учасників господарських операцій; встановлений зв`язок між фактами купівлі-продажу майна, супроводження основних фондів, понесення інших витрат в процесі господарської діяльності платника податків.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву, відповідач лише продублював текст акту перевірки без змістовного обґрунтування правомірності спірних податкових повідомлень-рішень та спростування тверджень позивача.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.05.2015 прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 14.05.2015 року протиправними та їх скасування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи приписи ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень , всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансджейнт 8» (02068, м. Київ, вул. Срібнокільська, 20, ) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «В1» від 14.05.2015 року № ; форми «В4» від 14.05.2015 року № ; форми «Р» від 14.05.2015 року № ;

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансджейнт 8» (02068, м. Київ, вул. Срібнокільська, 20, ) суму судових витрат у розмірі 487,20 грн (чотириста вісімдесят сім грн двадцять коп) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено і підписано 17 вересня 2019 року

Суддя Н.Г. Вєкуа