Справа № 140/2527/19
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2527/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій, щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням 5 кратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року починаючи з 25 квітня 2019 року без врахування існуючих обмежень; визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням 5 кратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року від 01 серпня 2019 року №730/С-01 з 25 квітня 2019 року без врахування існуючих обмежень; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням 5 кратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року починаючи з 25 квітня 2019 року без врахування існуючих обмежень та виплачувати її у подальшому відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням відповідача від 01 серпня 2019 року №730/С-01 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії з урахуванням 5 кратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року у зв`язку з тим, що рішення Конституційного Судом України від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019 не містить положень щодо порядку його виконання. Позивач вважає, що такі дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивач вказує, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (І категорія) та інвалідом війни 2-ї групи. З 15 по 30 січня 1987 року у статусі молодшого сержанта внутрішньої служби брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на даний час отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 25 квітня 2019 року № 1-р(ІІ)/2019 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Відтак, позивач вважає, що має право на перерахунок пенсії, виходячи із розміру, визначеного частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ з 25 квітня 2019 року, яке протиправно порушено відповідачем.

Відповідно до ухвали судді від 23 серпня 2019 року розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно із частиною третьою статті 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 11 вересня 2019 року №16162/06-39 відповідач позов заперечив, мотивуючи тим, що станом на 25 квітня 2019 року в законодавстві були відсутні положення щодо порядку перерахунку пенсії позивача відповідно до Закону № 796-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2019 від 25 квітня 2019 року. Вказує, що умови та порядок призначення пенсії по інвалідності визначені постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок № 1210), до пункту 9-1 якого внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543. Зміни набрали чинності з 01 липня 2019 року. Вказує, що позивачу з 01 липня 2019 року проведено перерахунок пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Також вказує, що відповідь на звернення позивача не містить ознак рішення органу публічної влади, а у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають лише порушені права. Просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та посвідченням серії НОМЕР_2 .

Позивач перебуває на обліку як одержувач пенсії по ІІ групі інвалідності від захворювання, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону.

На звернення позивача щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 01 серпня 2019 року №730/С-01 повідомило про те, що рішення Конституційного Судом України від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019 не містить положень щодо порядку його виконання. Розмір пенсії позивача з 01 липня 2019 року перераховано з врахуванням, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543, змін до пункту 9-1 Порядку №1210.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28 лютого 1991 року (далі - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 59 цього Закону встановлений порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно із частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ (зі змінами, внесеними підпунктом 5 пункту 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, які застосовуються з 01 січня 2017 року) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю; словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно частин першої та другої статті 152 Конституції України Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII.

Отже, положення частини третьої статті 59 Зaкoну №796-ХІІ в частині «дійсної строкової» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а саме з 25 квітня 2019 року.

Таким чином, з урахуванням рішення Конституційним Судом України, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частин третьої статті 59 Закону №796-XII зі змінами, суд вважає, що позивач отримав право на перерахунок пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з 25 квітня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи в період з 15 по 30 січня 1987 року Стащук М. ОСОБА_4 молодший сержант внутрішньої служби, перебуваючи на службі в 4-й самостійній воєнізованій пожежній частині по охороні на посаді водія, виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. При цьому, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0111515 причина інвалідності позивача - захворювання, отримане при виконанні службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 25 квітня 2019 року № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) позивач набув право на пенсію на підставі та у розмірі, визначеному частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ, а відмова відповідача здійснити перерахунок та виплату вказаної пенсії з 25 квітня 2019 року є протиправною.

Відповідач, відмовляючи в проведенні такого перерахунку, посилався на відсутність порядку виконання Рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2019 від 25 квітня 2019 року.

Суд вважає, що посилання на відсутність певного порядку виконання закону не може позбавляти права позивача на пенсію у розмірі, визначеному цим законом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з 01 липня 2019 року позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Так, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 26 червня 2019 року №543 абзац перший пункту 9-1 Порядку №1210, викладено в такій редакції: «За бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою».

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» не встановлює права позивача на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII, оскільки зазначене право вже виникло у позивача на підставі рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) саме з 25 квітня 2019 року, тому вказана постанова не є підставою для відтермінування йому перерахунку пенсії по інвалідності обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Суд зазначає, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Нормативно-правові акти ж Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, в даному випадку, на отримання позивачем пенсії у розмірі, встановленому законом.

Враховуючи вищезазначене, перерахунок пенсії позивачу відповідно має бути здійснений з 25 квітня 2019 року, тобто з ухваленням рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(ІІ)/2019 справа №3-14/2019 (402/19, 1737/19), а не з 01 липня 2019 року.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що відповідь відповідача від 01 серпня 2019 року №730/С-01 не містить ознак рішення, оскільки з аналізу вказаного листа відповідача вбачається, що відповідач не просто надав відповідь на письмове звернення позивача, а чітко зазначив підстави, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії, зокрема, підставою для відмови вказано відсутність в рішенні Конституційного Судом України від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019 положень щодо порядку його виконання. Крім того, з аналізу даного листа вбачається, що відповідач таки визнав право позивача на перерахунок пенсії. До того ж суд звертає увагу, що в даному випадку відповідач повинен був самостійно здійснити перерахунок пенсії у зв`язку зі змінами в законодавстві без необхідності додаткового звернення пенсіонера.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивачу безпідставна, не ґрунтується на вимогах закону, прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, спосіб захисту повинен забезпечити поновлення саме порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово вказував, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Разом з тим, суд зазначає, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє, тому вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без врахування існуючих обмежень та виплачувати її у подальшому відповідно до частини 3 статті 59 Закону №796-ХІІ є передчасною та спрямована на визначення алгоритму дій відповідача під час виконання рішення суду

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою належного та повного захисту прав позивача суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті з 25 квітня 2019 року пенсії на підставі частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області, оформленого листом від 01 серпня 2019 року №730/С-01 щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті з 25 квітня 2019 року пенсії з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; зобов`язання провести перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії позивачу на підставі частини третьої статті 59 Закону №796-ХІІ, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з 25 квітня 2019 року

Керуючись статтями 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті з 25 квітня 2019 року пенсії на підставі частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, оформлене листом від 01 серпня 2019 року №730/С-01 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті з 25 квітня 2019 року пенсії з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (45026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-в, ) провести перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на підставі частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з 25 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк