Справа № 640/14826/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач, Закрите акціонерне товариство "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до Іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ");

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо не скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 та зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України скасувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018;

- зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України розмістити на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за адресою: http://www.me.gov.ua в мережі Інтернет інформацію про скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО- ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018.

В подальшому, позивачем до суду першої інстанції подано заяву у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії (застосування) наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до Іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ").

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року заяву Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" задоволено. Зупинено дію (застосування) наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до Іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ").

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" про забезпечення позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано наявності підстав для застосування заходів забезпеченя позову.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції вказував на наявність очевидних ознак протиправності дії оскаржуваного акту відносно позивача, оскільки відсутня правова підстава дії оскаржуваного акту, а саме ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", яка втратила чинність.

Крім того, судом першої інстанції вважав, що незастосування заходу забезпечення та подальша дія спірного акту за наведених вище висновків суду, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача внаслідок подальшого зупинення здійснення ним підприємницької діяльності на території України, що може також завдавати шкоди економічним інтересам держави, у т.ч. в частині отримання податків/зборів від діяльності іноземного суб`єкта господарювання на території України.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Предметом позову в даній справі є правомірність наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до Іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") та дій щодо не скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" (ЗАО "ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ") застосованої вказаним наказом .

Так, позивач є іноземним суб`єктом господарської діяльності та веде зовнішньоекономічну діяльність на території України на підставі укладених із суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності України зовнішньоекономічних контрактів відповідно до приписів Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

27 березня 2018 року Міністерством видано наказ "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності" № 427, відповідно до якого у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності, зокрема, до позивача.

З 06 травня 2018 року на підставі вказаного наказу до позивача застосовано спеціальну санкцію у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

В подальшому , 07 червня 2018 року, 14 червня 2018 року, 22 червня 2018 року позивач звертався до відповідача із листами, якими було надано інформацію та докази щодо застосування практичних заходів, які гарантують виконання Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов`язаних з ним законів України.

23 червня 2018 року Міністерством видано наказ "Про тимчасове зупинення дії спеціальної санкції, що застосована до ЗАТ "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" №871, відповідно до якого тимчасово, до 01 жовтня 2018 року включно, було зупинено дію спеціальної санкції, що застосована до Позивача.

21 серпня 2018 року та 31 серпня 2018 року позивач надавав Міністерству додаткові матеріали, щодо вжиття додаткових заходів задля недопущення порушення Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та інших, пов`язаних з ним законів.

06 вересня 2018 року Міністерством ухвалено наказ "Про тимчасове зупинення дії спеціальної санкції, що застосована до ЗАТ "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" №1257, відповідно до якого тимчасово, до 01 грудня 2018 року включно, зупинено дію спеціальної санкції, що застосована до позивача.

23 листопада 2018 року, 05 грудня 2018 року та 11 грудня 2018 року позивач надавав Міністерству додаткові матеріали щодо вжиття додаткових заходів задля недопущення порушення Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та інших, пов`язаних з ним законів.

26.12.2018 Міністерством ухвалено наказ "Про тимчасове зупинення дії спеціальної санкції, що застосована до ЗАТ "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" №1961, відповідно до якого тимчасово, до 06 лютого 2019 року включно, зупинено дію спеціальної санкції, що застосована до позивача.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ЗАТ "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" вказує, що 07 лютого 2019 року було введено в дію Закон України "Про валюту і валютні операції". Підпунктом "Д" пункту 3 частини 4 статті 16 Закону України "Про валюту і валютні операції" було виключено ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", якою було регламентовано як порядок застосування спеціальних санкцій, зокрема, так і інститут таких спеціальних санкцій загалом. Таким чином, на думку заявника, редакція Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 07 лютого 2019 року не передбачає такого виду відповідальності як спеціальні санкції, що була застосована до позивача.

Разом з тим, на день пред`явлення цього позову, позивач позбавлений можливості ведення власної зовнішньоекономічної діяльності на території України у зв`язку з наявністю оскаржуваного наказу.

При цьому, позивач наголошував, що відповідно до статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (у редакцій, що діяла на момент застосування спеціальної санкції) тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на індивідуальний режим ліцензування. Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду. Для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на підставі інформації ініціатора застосування даної санкції звертається з позовною заявою до суду.

Позивач звертав увагу, що до нього Міністерством була застосована спеціальна санкція саме у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності. Позивача не було переведено відповідачем на режим індивідуального ліцензування, та відповідач, у свою чергу, не звертався до суду із позовом про продовження дії спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка була застосована до позивача.

Позивач вважає, що до нього застосовані дискримінаційні спеціальні санкції, які наразі не передбачені чинним законодавством України, внаслідок чого такими санкціями було порушено принципи рівності перед законом всіх суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, принцип заборони будь-яких, крім передбачених Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", дій держави, результатом яких є обмеження прав і дискримінація суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та інших принципів ведення зовнішньоекономічної діяльності.

А тому, позивач вважає, що наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваного наказу та бездіяльності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо не скасування спеціальної санкції, яка застосована до позивача.

Окрім того, позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову, викладених у цій заяві, може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених і оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову має на меті термінове вжиття певних заходів задля ефективного захисту прав позивача в разі, якщо невжиття таких заходів унеможливить або утруднить виконання рішення.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що на сайті Міністерства наявноа інформація про наявність оскаржуваного наказу, який не скасований, не зважаючи на те, що з 07.02.2019 скасовано відповідальність у вигляді застосування спеціальних санкцій, а тому позивач позбавлений можливості ведення зовнішньоекономічної діяльності на території України. При цьому, відповідачем дії щодо скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" не вчиняються.

Натомість, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до Іноземних суб`єктів господарської діяльності" №427 від 27.03.2018 на данний час діє, а у зв`язку із змінами у законодавстві, що регулює спірні правовідносини, до позивача не було застосовано заходи індивідуального ліцензування. При цьому, чинним законодавством не передбачено процедури скасування раніше застованої спеціальної санкції тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Так, до позивача застосовані санкції на підставі ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності).

Відповідно до ч. 6 ст. 37 цього Закону (в редакції до 07.02.2019) тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

У період трьох місяців з дня прийняття оскаржуваного наказу, якими і обмежується строк дії такого наказу та санкцій, застосовані оскаржуваним актом санкції відповідачем не були скасовані та позивача не було переведено на індивідуальний режим ліцензування, що вказує на наявність очевидних ознак протиправності дії оскаржуваного акту в частині, що стосується позивача, оскільки в силу Закону дія такого роду актів має обмежений строк дії, який може бути продовжений лише за рішенням суду (ч. 7 ст. 37 Закону), наявності якого на час звернення до суду не встановлено. Між тим, як вбачається з наявних матеріалів, вказаний наказ до цього часу застосовується до позивача, що вбачається із згаданих позивачем взаємовідносин з банком.

07 лютого 2019 року було введено в дію Закон України "Про валюту і валютні операції". Підпунктом "д" пункту 3 частини 4 статті 16 Закону України "Про валюту і валютні операції" було виключено ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", якою було регламентовано як порядок застосування спеціальних санкцій, зокрема, так і інститут таких спеціальних санкцій загалом.

Тобто, відпала правова основа застосування та існування санкцій, продовження їх дії чи переведення на режим індивідуального ліцензування, як і власне можливість їх продовження за рішенням суду.

Натомість, відповідач, після того, як 07.02.2019 року із Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» було виключено ст. 37 «Спеціальні санкції» продовжує застосовувати до позивача спеціальні санкції.

Отже, наявні очевидні ознаки протиправності дії оскаржуваного наказу щодо позивача, оскільки відсутня правова підстава дії оскаржуваного акту, а саме ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", яка втратила чинність.

Також, колегія суддів вважає, що невжиття заходів, про які просить позивач, може створити очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист вказаних прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат, оскільки внаслідок подальшого зупинення здійснення ним підприємницької діяльності на території України, що може також завдавати шкоди економічним інтересам держави, у т.ч. в частині отримання податків/зборів від діяльності іноземного суб`єкта господарювання на території України.

Відтак, заявником доведено існування обставин, визначених у ст. 150 КАС України для забезпечення позову.

А тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства "Обнінська хіміко-фармацевтична компанія" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.09.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

А.Ю.Кучма