Справа № 160/7060/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2019 року Справа № 160/7060/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
У липні 2019 року позивач звернувся до адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, які полягають у відмові перерахунку та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді (суддівської винагороди) з 05.08.2018 року; зобов`язати відповідача визначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди без обмеження його граничного розміру та зобов`язати виплатити різницю такого неоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат його щомісячного довічного грошового утримання судді, з 05.08.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.02.2019 р. він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши довідку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.02.2019 р. №04.4-59/34/2019 розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру. Листом №1617/Л-09 від 12.03.2019 р. Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області було повідомлено йому про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з поясненням, що при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання раніше встановлений відсоток не перераховується. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують його права на належне грошове забезпечення, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою суду від 31.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, в порядку ст.263 КАС України.
До суду 04.09.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при зверненні до Головного управління ПФУ позивач подав заяву та розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (довідка №04.4-59/34/2019 від 01.02.2019 року). Згідно вищезазначеної довідки стаж роботи позивача становить 23 роки 02 місяці 03 дні: 15.11.1983 р. - 10.12.1985 р. - строкова служба; 17.03.1992 р. - 19.10.1996 р. - помічник голови Новомосковського районного суду; 19.10.1996 р. - 28.02.2002 р. - суддя Новомосковського районного суду; 01.03.2002 р. - 30.11.2015 р. - суддя Дніпропетровського апеляційного суду. Так, при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання раніше встановлений відсоток не перераховується. Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області вважає, що під час прийняття рішення керувалося нормами чинного законодавства, а тому просило відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Указом Президента України 08.10.1996 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був призначений суддею Новомосковського районного суду Дніпропетровської області.
З 01.03.2002 р. позивач працював суддею Апеляційного суду Дніпропетровської області.
30.07.2015 року Вища рада юстиції прийняла рішення № 301/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Постановою Верховної Ради України № 788/VІІІ від 12.11.2015 року «про звільнення суддів» відповідно до пунктів 2, 3, 6, 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України, у зв`язку з поданням заяви про відставку звільнений позивач з посади судді у відставку.
17.11.2015 року наказом № 256/к Апеляційного суду Дніпропетровської області позивач був відрахований зі штату суду 18.11.2015 року, та наданий розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставку в який включено: строкову службу, роботу судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області, судді апеляційного суду Дніпропетровської області, усього 21 рік 1 місяць 21 день.
Судом також встановлено, що УПФ України в місті Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області відмовило позивачу у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 р. №183/7512/15 (№2-а/183/191/15), позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в місті Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання протиправною відмови у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання вчинити певні дії були задоволені, а саме:
- визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області щодо відмови в призначені і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
- зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Новомосковську та Новомосковському району Дніпропетровської області здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із розрахунку 82 % від грошового утримання судді на підставі подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року за №4.1-03-654/15, починаючи з 19 листопада 2015 р.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, та з 19.11.2015 року отримую щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 % суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що й підтверджує відповідач у своєму відзиві на позовну заяву.
В лютому 2019 р. Апеляційним судом Дніпропетровської області позивачу був наданий розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, довідка №04.4-59/34/2019 від 01.02.2019 р., згідно з яким його стаж роботи відповідно до ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 р. №2509-VІІІ становить 23 роки 1 місяць 22 дні.
Судом встановлено, що 28.02.2019 р. позивач звернувся із заявою до структурного підрозділу Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, в якій просив провести перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання у розмірі 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру.
Листом №1617/Л-09 від 12.03.2019 р. Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області було повідомлено позивачу про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з поясненням, що при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання раніше встановлений відсоток не перераховується.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
05.08.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), у зв`язку з прийняттям Закону України «Про вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 року №2509-VІІІ (далі - Закон №2509-VІІІ).
Законом від 12.07.2018 року №2509-VІІІ статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено ч.2 та зазначено, що стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Так, при призначенні довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 подав розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Апеляційним судом Дніпропетровської області, в якому зазначено стаж - 21 рік 01 місяць 21 дні із розрахунку 82% від грошового утримання судді у відставці:
- 15.11.1983 р. - 10.12.1985 р. - строкова служба;
- 19.10.1996 р. - 28.02.2002 р. - суддя Новомосковського районного суду;
- 01.03.2002 р. - 30.11.2015 р. - суддя Дніпропетровського апеляційного суду.
При зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України позивач подав заяву та розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (довідка №04.4-59/34/2019 від 01.02.2019 року, видана Апеляційним судом Дніпропетровської області). Згідно вищезазначеної довідки стаж роботи становить 23 роки 02 місяці 03 дні:
- 15.11.1983 р. - 10.12.1985 р. - строкова служба;
- 17.03.1992 р. - 19.10.1996 р. - помічник голови Новомосковського районного суду;
- 19.10.1996 р. - 28.02.2002 р. - суддя Новомосковського районного суду;
- 01.03.2002 р. - 30.11.2015 р. - суддя Дніпропетровського апеляційного суду.
Абзацом 2 п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Таким чином, враховуючи, що суддівській стаж позивача на час виходу у відставку 18.11.2015 року складав 23 роки 1 місяць 22 дні, розмір його щомісячного довічного грошового утримання з 05.08.2018 року складає 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до ст.137 Закону №1402-VIII (в редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до абз.4 п.34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абз.4 п.34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом №2509-VIII, яким внесено зміни до ст.137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Водночас, ч.1 ст.7 Закону №2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.
З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-XII на день їх обрання.
Наведене свідчить про наявність права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку додатково трьох років роботи в галузі права.
Такий висновок наведено і у спільному листі від 05.11.2018 року голови Вищої ради правосуддя І.Бенедисюка, в.о. голови Верховного Суду Б.Львова, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України С.Козьякова, в.о. голови Ради суддів України А.Жука, голови Державної судової адміністрації України З.Холоднюка, ректора Національної школи суддів України М.Оніщука «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», адресованого апеляційним та місцевим судам.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №9901/812/18.
Згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому, у зв`язку із досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача визначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди, без обмеження його граничного розміру, та зобов`язати виплатити різницю такого недоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат його щомісячного довічного грошового утримання судді, з 05.08.2018 року.
Так, відповідно до п. 6) Прикінцевих та перехідних положень Закону №2415-VІІІ, в абз.2 п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (Відомості Верховної Ради України, 2017 р. №2, ст.25) слово та цифри «1600 гривень» замінити словами та цифрами «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року».
Згідно з положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць станом на 01.01.2018 року складав 1 762 грн.
Частиною 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції від 07.07.2010 року (в редакції викладеній Конституційним Судом України в рішенні №4-рп2016 від 08.06.2016 року) зазначено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Частиною 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Таким чином, жодною з вказаних норм не передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проводиться в інший термін, відмінний від проведення перерахунку працюючому на відповідній посаді судді.
Працюючим суддям, на підставі наведених норм, було здійснено перерахунок грошового утримання саме з 01.01.2018 року.
Відповідно до п.4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання, суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.
Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" від 15.05.2018 р. №2415-VIII, який набрав чинності 22.07.2018 року, внесено зміни до законів України в частині застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
За приписами статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Частина 1 ст.135 Закону №1402-VIII містить імперативне обмеження, згідно з яким суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нерозривно пов`язаний із розміром суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Єдиною підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи, що розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді перераховується з дати зміни розміру винагороди, то відповідно і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці перераховується з відповідної дати.
Частиною 3 статті 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Згідно із ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний суд» та не може визначитися іншими нормативно-правовими актами.
Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 визнано неконституційними: частину третю, перше, друге, третє речення частини п`ятої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VІ; статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VІ в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року; абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. №3668-VІ, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року, в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VІ, визнані неконституційними та втратили силу з дня ухвалення Конституційним Судом вказаного рішення.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року встановлена гарантія матеріального забезпечення суддів у відставці, яка не може бути знівельована у зв`язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, з 03.06.2013 року підтверджено право суддям у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі збільшення матеріального забезпечення працюючих суддів.

Крім того, статус суддів в Україні визначається одним Законом без встановлення пільг для суддів різних юрисдикцій.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 3 ст.7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на положення, які зазначені Європейським судом з прав людини по справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року (набрало законної сили 08 лютого 2006 року) поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Пункт 1.1 Європейської Хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року передбачає, що метою закону про статус суддів є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Сучасна Хартія складається з положень, які найкращім чином гарантують досягнення таких цілей, її положення направлені на підвищення рівню гарантій в різних європейських державах. В національні закони не можуть вноситися зміни, направлені на зниження рівню гарантій, вже досягнутих у відповідних державах.

Пункт 1.4. Хартії визначає, що закон надає кожному судді, який вважає, що його право за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Пункт 6.3 Хартії вказує, що Закон забезпечує гарантії для суддів, діючих в професіональній якості, від соціальних ризиків, пов`язаних з хворобою, вагітністю та пологами, інвалідністю, старістю та смертю.

Пункт 6.4 Хартії зазначає, що Закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Суд звертає увагу, що відповідач сам зазначив на відповідність призначення (перерахунок) і виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до п.4 розділу другого Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, який передбачає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Ця постанова є діючою і на даний час.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача визначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди без обмеження його граничного розміру та виплатити різницю такого неоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат його щомісячного довічного грошового утримання судді, з 05.08.2018 року.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню повністю, з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 768,40 грн, що документально підтверджується оригіналом квитанції від 23.07.2019 року, наявною в матеріалах справи.

Отже, судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 134, 139, 205, 241-246, 250, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді (суддівської винагороди) з 05.08.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди без обмеження його граничного розміру та виплатити різницю такого неоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат його щомісячного довічного грошового утримання судді, з 05.08.2018 року.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма