Справа № 160/4222/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2019 року Справа № 160/4222/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13 листопада 2018 р. № Ф - 8737-53/12 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 15 819,54 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що отримав вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму 15 819,54 грн. Вважає вказану вимогу протиправною, оскільки, хоча і був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, підприємницької діяльності не здійснював. Тому у податкового органу відсутні підстави для нарахування єдиного соціального внеску.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем 14.05.2019 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.06.2019 року. Щодо заявлених позовних вимог відповідач заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що вимога про сплату боргу формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму, що перевищує 10 гривень. Платник податків, який знаходиться на загальній системі оподаткування та яким не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, податкова звітність не подавалась, доходів не отримував, як наслідок, повинен був сплатити суму єдиного соціального внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Оскільки ОСОБА_1 у період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2018 року включно був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, останньому правомірно було нараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 15 819,54 грн.
13 червня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, вкладену в позовній заяві.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів за позивачем станом на 31.10.2018 року рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 15 819,54 грн.
13 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 8737-53/12, якою позивачу визначено до сплати 15 819,54 грн. недоїмки з єдиного внеску.
05 березня 2019 року ОСОБА_1 припинв свою підприємницьку діяльність, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено відповідний запис.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступнне.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо фізичною особою-підприємцем не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Відповідно до п.п.1, 2 Розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Відповідно до п.3 Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Відповідно до п.4 Розділу VI Інструкції № 449 Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Таким чином, Законом передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця, сплачувати єдиний внесок, незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску.
Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.
Саме Закон визначив розмір зобов`язань платника податків з єдиного внеску.
Оскільки позивач на період 31 жовтня 2018 року був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, за ним зберігався обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску.
У інформаційній системи органу доходів і зборів, лише відображається відомості про сплату чи не сплату платниками податків єдиного внеску, розмір та обов`язок сплати якого встановлені напряму Законом.
Пункт 4 Розділу VI Інструкції надає право контролюючим органам формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.
Позивачем будь-яких даних про сплату ним єдиного внеску до суду не надано. Виконання ним обов`язку передбаченого Законом, та у розмірі встановленому Законом, не підтверджено.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно сформував вимогу та направив її на адресу позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13 листопада 2018 р. № Ф - 8737-53/12 є правомірною та скасуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги.
Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства Укпаїни судові витрати у справі не стягуються.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок позивача
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник