Справа № 640/16768/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 вересня 2019 року м. Київ № 640/16768/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Каракашьян С.К., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1
доПодільської районної державної адміністрації у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільської районної державної адміністрації у м. Києві, в якому просить суд:

«визнати дії Держави - Подільської районної адміністрації у м. Києві протиправними, а дії посадових і службових осіб злочинними у професійній діяльності, службовій діяльності;

зобов`язати Подільську районної адміністрації у м. Києві забезпечити фінансування Організації, гарантоване Законом без будь-яких обмежень;

передати в безоплатне користування займані приміщення як Конституційну гарантію права, з наданням безоплатних послуг (тепловодопостачання, електропостачання, телефон)».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення вказаних недоліків.

Зокрема, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, судом зазначено про необхідність позивачу виправити недоліки позовної заяви, а саме:

- уточненої позовної заяви з додержанням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та прохальною частиною, відповідно до вимог, встановлених статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України;

- власного письмового підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява від 17.09.2019 (вх.№03-14/97678/19), в якій позивач зазначає про вимогу:

- невідкладного, позачергового відкриття судового провадження та прийняття рішення;

- виключно у відповідності до Закону України №3551-12 визнати та присудити право на існування Організації ветеранів і Подільському районі м. Києва, відповідно до позовних вимог;

- визнати незаконними та скасувати будь-який нормативно-правовий акт, будь-якого органу державної влади, в тому числі злочинне розпорядження Київради, якщо він суперечить Основоположним правам людини - Ветеранів України, праву на існування Організації ветеранів.

Розглядаючи вказану заяву ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

В ухвалі про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, позивачу роз`яснено, що позивачу необхідно надати письмові пояснення із зазначенням обставин та відповідним нормативним обґрунтуванням порушення прав, свобод та інтересів конкретно ОСОБА_1 внаслідок дій відповідача з огляду на положення ст.ст. 4, 5, п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, а також додаткові обґрунтування з посиланням на чинне законодавство, що передбачають права Організації ветеранів України на щорічне фінансування, отримання в безоплатне та безстрокове користування приміщень, обладнання та іншого майна, необхідного для здійснення статутних завдань; звільнення від сплати за користування комунальними послугами (електроенергії, опалення, водопостачання, телефоном і т.д.).

Положеннями статей 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Частиною 4 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Судом акцентовано увагу, що вимога позивача про визнання дій відповідача протиправними, а визнання дій його посадових та службових осіб - злочиними, повинна розглядатись у порядку кримінального судочинства, що врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України, - що, в свою чергу, виключає можливість розгляду таких вимог в порядку адміністративного судочинства.

В силу приписів ч.ч. 4, 6 ст. 172 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

З правової конструкції ч.ч. 4, 6 ст. 172 КАС України випливає про неможливість об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, що є загальним правилом, що застосовується до інституту об`єднання в одне провадження кількох вимог. Аналогічне правило викладене в ч. 6 ст. 21 КАС України, згідно якої не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Разом з цим, окремим процесуальним підінститутом виділено процесуальне питання наданого суду права роз`єднання позовних вимог, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження. Водночас, останнє відбувається за обставин або подання учасником справи клопотання з приводу відповідного процесуального питання або здійснення судом з власної ініціативи такого роз`єднання, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, і при цьому, як в першому, так і в другому випадку здійснення роз`єднання позовних вимог, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження відбувається у випадку, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Суд вказує, що ОСОБА_1 до суду не подано клопотання про роз`єднання заявлених ним позовних вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження.

Також, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовною заявою, має вказати в позовній заяві обставини порушення прав по відношенню до себе або інших осіб, внаслідок чого порушено таке право. Без зазначення таких обставин посилання в позовній заяві тільки на додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина та формулювання позовних вимог як зобов`язання виконати Конституцію України та діяти в рамках закону не може бути підставою для визнання позовної заяви такою, що відповідає вимогам статті 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи вищевикладені обставини, з огляду на невиконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 щодо усунення недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву ОСОБА_1 .

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачу.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому повернуті супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про повернення позовної заяви.

4. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

5. Довести до відома позивача, що у відповідності до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення у порядок, визначений статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян