Справа № 520/6760/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 вересня 2019 р. Справа № 520/6760/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного апеляційного господарського суду (просп. Незалежності, буд. 13, м. Харків, 61058, ), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ), Донецького апеляційного господарського суду (просп. Науки, буд. 5, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України, Донецького апеляційного господарського суду, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2019 № 45-К (в редакції наказу від 03.07.2019 про внесення змін) в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу узагальнення судової практики та систематизації законодавства Східного апеляційного господарського суду з 04.07.2019;

- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.07.2019 по день поновлення за відрахування зборів та обов`язкових платежів.

Також позивач просить суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді начальника відділу узагальнення судової практики та систематизації законодавства Східного апеляційного господарського та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказ голови ліквідаційної комісії Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2019 № 45-к (в редакції наказу від 03.07.2019 "Про внесення змін") в частині звільнення ОСОБА_1 з посади є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач підлягала переведенню до Східного апеляційного господарського суду на аналогічну посаду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем, Донецьким апеляційним господарським судом, надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у зв`язку з ліквідацією Донецького апеляційного господарського суду останнім здійснювались заходи щодо можливого працевлаштування працівників апарату ліквідованого суду в інших судових установах, в тому числі і в новоутвореному Східному апеляційному господарському суді, проте позивач не надала згоди на переведення на запропоновані їй посади. Також відповідачем зазначено, що Східний апеляційний господарський суд є окремою юридичною особою, не пов`язаною з ліквідованим судом.

Відповідачем, Східним апеляційним господарським судом, надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що незаконною є вимога позивача про поновлення на рівнозначну посаду Східного апеляційного господарського суду з огляду на приписи статті 235 Кодексу законів про працю.

Відповідачем, Державною судовою адміністрацією України, надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що останній позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягає задоволенню, звільнення допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Також відповідач зазначив, що Державна судова адміністрація України не є безпосереднім учасником спірних правовідносин.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.08.2015 переведена на посаду заступника начальника відділу узагальнення судової практики та аналізу судової статистики. 07.09.2017 назву відділу змінено на назву «відділ узагальнення судової практики та систематизації законодавства», що підтверджується записами в трудовій книжці, копію якої додано до позовної заяви.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 454/2017 ліквідовано Донецький апеляційний господарський суд із місцезнаходженням у м. Харкові та Харківський апеляційний господарський суд. Цим же Указом утворено Східний апеляційний господарський суд з місцезнаходженням у м. Харкові.

27 вересня 2018 року затверджено тимчасовий штатний розпис Східного апеляційного господарського суду. Цією ж датою до Східного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку позивачем надіслано заяву щодо переведення її до новоутвореного суду на аналогічну посаду.

03 жовтня 2018 року головою ДСА України затверджено штатний розпис Східного апеляційного господарського суду (далі - САГС), яким передбачено, в тому числі, посаду заступника начальника відділу узагальнення судової практики та систематизації законодавства.

08 жовтня 2018 року позивачу вручено письмове попередження про звільнення її із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Донецького апеляційного господарського суду.

Наказом голови ліквідаційної комісії Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2019 №45-К позивачу надано відпустку з наступним звільненням. Наказом голови ліквідаційної комісії Донецького апеляційного господарського суду від 03.07.2019 №50- К «Про внесення змін до наказу від 11.06.2019 року №45-К» позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Донецького апеляційного господарського суду 03 липня 2019 року.

03 липня 2019 року з позивачем проведено повний розрахунок та видано трудову книжку.

Не погоджуючись із вказаним наказом про звільнення позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (наводиться в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до статті 43 Закону № 889-VIII підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Пункт 4 статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.

Пункт 1 частини першої статті 87 цього ж Закону серед підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення встановлює таку: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Отже, процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII регулюється нормами КЗпП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Положеннями частини першої статті 42 КЗпП передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За правилами частини другої цієї статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина третя цієї ж статті).

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. За відсутності різниці у кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен здійснити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом підготовки довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення. Згідно з частинами першою, другою статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Роботодавець є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 10.03.2015 р. №21-52а15 та 01.04.2015 р. №6-40цс15.

Тобто у процесі ліквідації ДАГС, враховуючі положення ст.36 КЗпП, на САГС покладено обов`язок щодо продовження з позивачем трудових відносин. Отже, позивач підлягала переведенню до САГС на аналогічну посаду та лише у випадку скорочення чисельності або штату працівників Східного апеляційного господарського звільнення з посади було можливе, але після проведення порівняльного аналізу та на підставі висновків щодо наявності переважного права на залишення на роботі у САГС.

Суд зазначає, що визначене законодавством порівняння продуктивності і кваліфікації мало б відбуватися до видання наказу про звільнення позивача з посади.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.02.2019 р. у справі №819/691/17 наголошує на тому, що адміністративний суд перевіряв рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття (вчинення) оспорюваних рішення, дії чи допущення бездіяльності. Відтак, надання порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників лише під час судового розгляду не може вважатись дотриманням ним вимог статті 42 КЗпП під час вирішення питання про звільнення працівника.

Судом встановлено, що позивач в Донецькому апеляційному господарському суді працює з 2000 року.

Як зазначено судом вище, 08 жовтня 2018 року позивачу вручено письмове попередження про звільнення її із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Донецького апеляційного господарського суду.

03 жовтня 2018 року головою ДСА України затверджено штатний розпис Східного апеляційного господарського суду (далі - САГС), яким передбачено, в тому числі, посаду заступника начальника відділу узагальнення судової практики та систематизації законодавства, яку позивач займала до звільнення в Донецькому апеляційному господарському суді.

Відповідачами у відзивах позовну заяву зазначено, що позивачу було запропоновано наступні вакансії: консультанта Ленінського районного суду м. Харкова; секретаря судового судового засідання, судового розпорядника, провідного спеціаліста узагальнення судової практики та систематизації законодавства Східного апеляційного господарського суду.

Проте позивачу не було запропоновано посади, аналогічної займаній до звільнення, а також відповідачами не проведено порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, що могли претендувати на вказану посаду.

Доказів протилежного до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі: Донецький апеляційний господарський суду та Східний апеляційний господарський суд як суб`єкти владних повноважень не довели дотримання ними установленої законом процедури звільнення позивача, зокрема, в частині вирішення питання наявності у працівників переважного права на залишення на роботі, що передбачено статтею 42 КЗпП. Суд зазначає, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Вказаний висновок висловив Верховний суд у постанові від 08.05.2019 по справі № 806/1175/17.

За такого правового регулювання та обставин справи суд приходить до висновку щодо протиправності оскаржуваного наказу та наявності підстав для його скасування.

Відповідно до частини першої статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Тобто при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то самого лише посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Як вже зазначалось судом вище, Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №454/2017 ліквідовано, в тому числі, Донецький апеляційний господарський суд із місцезнаходженням у м. Харкові та цим же Указом утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові. Указом Президента України від 28.09.2018 № 295/2018 до Східного апеляційного господарського суду переведено всіх суддів Донецького апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «Повноваження апеляційного суду » апеляційний суд:

1) здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом:

2) аналізує судову статистику, вивчає та узагальнює судову практику, інформує про результати узагальнення судової практики відповідні місцеві суди. Верховний Суд;

3) надає місцевим судам методичну допомогу в застосуванні законодавства;

4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Таким чином, Східний апеляційний господарський суд продовжує виконувати повноваження (завдання) Донецького апеляційного господарського суду, передбачені статтею 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів", у визначеному Указом окрузі, який включає, в тому числі, Донецьку та Луганську області.

Отже, Указ Президента від 29 грудня 2017 року №454/2017 спрямований не на ліквідацію ДАГС, а на його реорганізацію, оскільки в ньому не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій ДАГС, натомість ці завдання та функції покладені на САГС.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що іншого способу захисту порушеного права позивача окрім як поновлення на посаді заступника начальника відділу узагальнення судової практики та систематизації законодавства Східного апеляційного господарського суду не існує. За таких обставин позивач підлягає поновленню на посаді з 04.07.2019.

Зазначеного висновку також дійшов Верховний суд у постанові від 21.03.2018 по справі №802/651/16-а.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», виконавцем за якою визначено Державна судова адміністрація України (додаток 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»). Списання коштів з зазначеної бюджетної програми здійснюється безпосередньо Державною казначейською службою України відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі

прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання Східного апеляційного господарського суду поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу узагальнення судової практики та систематизації законодавства Східного апеляційного господарського суду з 04.07.2019 та стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.07.2019 по день поновлення за відрахування зборів та обов`язкових платежів.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Із наявної в матеріалах справи копії довідки №06-12/45/19 від 24.07.2019 судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 542,65 грн, середньомісячна кількість робочих днів - 20.

Так, сума стягнення з Державної судової адміністрації України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.07.2019 по день поновлення становить 30388,40 грн (542,65*20 (липень 2019 року) + 542,65*20 (серпень 2019 року) + 542,65*16 (вересень 2019 року)).

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного апеляційного господарського суду (просп. Незалежності, буд. 13, м. Харків, 61058, ), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ), Донецького апеляційного господарського суду (просп. Науки, буд. 5, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2019 № 45-К (в редакції наказу від 03.07.2019 про внесення змін) в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника відділу узагальнення судової практики та систематизації законодавства Східного апеляційного господарського суду з 04.07.2019.

Стягнути з Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу 30388 (тридцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 23 вересня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов