Справа № 560/1027/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1027/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

19 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (ухвалене в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

05 серпня 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 серпня 2019 року, з урахуванням п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що 29.12.2014 року між Старокостянтинівською міською радою та ОСОБА_1 , укладений договір оренди земельної ділянки для розміщення основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (будівлі котельні), к.н. № :03:017:0054, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 2300 м.кв., термін дії договору до 01.10.2019 року.

ОСОБА_1 19.12.2017 року звернулася до Старокостянтинівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 0,23 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

За результатом розгляду поданої заяви Старокостянтинівська міська рада 04.05.2018 року прийняла рішення № 15 п.28/28/VII, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 0,23 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з невідповідністю визначеного затвердженою містобудівною документацією функціонального призначення території, на якій розміщена вищевказана земельна ділянка, намірам зміни її цільового призначення.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулась до суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року у справі №560/3603/18 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради, було визнано протиправним та скасовано рішення Старокостянтинівської міської ради від 04.05.2018 № 15 п. 28/28VII. Зобов`язано Старокостянтинівську міську раду, повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення розташованої за адресою : АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 2300 кв. м. ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною цільового призначення відповідно до класифікації видів цільового призначення на 01.03 "землі для ведення особистого селянського господарства".

22.02.2019 року Старокостянтинівська міська рада прийняла рішення №18 п.117/33/VII, яким було повторно відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 площею 2300 кв.м.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулась до суду для його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження, рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди зобов`язані перевірити чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження та з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Стаття 81 Земельного кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Приписами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 2, 3 статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності зі статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, статтями 12, 116, 122 ЗК України.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву (клопотання) до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частинами 6, 7, 8 ст. 118 ЗК України, у клопотанні про одержання земельної ділянки зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні та інші матеріали. Відповідний орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що для отримання громадянином у власність земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути відповідну заяву (клопотання) громадянина у місячний строк і вирішити питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова в наданні такого дозволу повинна бути мотивованою і можлива лише у разі невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 № 18 п.117/33/VII позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, з підстав невідповідності визначеного затвердженою містобудівною документацією функціонального призначення території, на якій розміщена вищевказана земельна ділянка, намірам зміни її цільового призначення, тобто відповідач, зазначив ті ж самі підстави відмови, які були зазначені в скасованому судом рішенні відповідача від 04.05.2018 № 15 П.28/28/УІІ.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що як було встановлено судом у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2018 по справі №560/3603/18, на момент підписання договору оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем в 2014 не існувало затвердженого генерального плану та зонування території міста Старокостянтинова, що підтверджується висновком щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.06.2014 № 50, копія якого міститься в матеріалах справи.

Тобто, в даному висновку було зазначено, що вищевказана земельна ділянка має цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастро вий №:03:017:0054 ) орендована земельна ділянка мала цільове призначення "11.04", - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення і використовувалась для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (для обслуговування будівлі котельні).

З матеріалів справи встановлено, що з метою отримання письмової інформації стосовно цільового призначення земельних ділянок, визначених в генплані забудови міста по АДРЕСА_2 , у тому числі з відомостями про розташовання орендованої позивачем земельної ділянки з кадастровим №:03:017:0054 , та надання посвідченої копії виписки рішення про затвердження генерального плану забудови міста в інтересах позивача 08.06.2018 року було подано адвокатський запит до міського голови м. Старокостянтинів.

19.06.2018 року Виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області було надано відповідь № 48/20-22- 1439/2018, в якій зазначено, що згідно генерального плану міста Старокостянтинова, затвердженого рішенням 12 сесії міської ради від 07.10.2016 № 7, зазначена ділянка відноситься до земель комунальних, сільськогосподарських підприємств, складів та баз.

Досліджуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року затверджено Класифікації видів цільового призначення земель, відповідно до якого не передбачений такий підрозділ як землі комунальних, сільськогосподарських підприємств, складів та баз. Натомість існує підрозділ "01.01" - землі сільськогосподарського призначення (землі, на дані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або при значені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському гос подарстві, та інше.). Ці категорії земельних ділянок можуть бути використанні для ведення особистого селянського господарства (підрозділ "01.03" Класифікації).

Генеральний план міста розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

Для забезпечення приведення у відповідність орендованої земельної ділянки, затвердженому генеральному плану міста та затвердженій на законодавчому рівні класифікації цільового призначення земель, позивачем було подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що перебуває V її користуванні, для ведення особистого селянського господарства, тобто зміни її цільового призначення у відповідності до визначеного класифікатором підрозділу виду цільового призначення земельної ділянки, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України: віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини 2 статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення відносяться: сільськогосподарські угіддя та несільськогосподарські угіддя.

Зі змісту частини 3 статті 22 Земельного кодексу України вбачається, що саме землі сільськогосподарського призначення (в тому числі і несільськогосподарські угіддя) передаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, із оглянутого рішення міської ради вбачається, що відмова по суті не відповідає фактичним обставинам, а саме, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не було встановлено, а відповідачем не доведено невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів у розумінні частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Тобто, апелянтом не наведеної жодної з підстав передбачених ст. 118 ЗК для відмови у задоволенні клопотання позивача.

Колегія судів наголошує на тому, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження факту віднесення вказаної земельної ділянки до земель комунальних, сільськогосподарських підприємств, складів та баз.

Суд також зазначає, що оскаржуване рішення, є актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, в оскаржуваному рішенні органу місцевого самоврядування не вказується в чому саме полягає протиправність вимог позивача щодо отримання відповідної земельної ділянки, та не зазначаються докази, якими підтверджується наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача, що зазначені в оскаржуваному рішенні, а тому рішення відповідача від 22.02.2019 № 18 п.117/33/VII не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивачем виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, здійснивши аналіз статей 118, 122 ЗК суд прийшов до висновку, що про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що викладені відповідачем у рішенні від 22.02.2019 року № 18п117/33/VII мотиви для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення, не містять жодної із передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК підстав для такої відмови, у зв`язку з чим Старокостянтинівською міською радою протиправно відмовило позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення, площею 2300 кв, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінюючи наведені апелянтом аргументи, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані доводи, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.