Справа № 320/2624/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року № 320/2624/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м.Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд:

- визнати неправомірним, протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 22.01.2018 №1166/06-01;

- зобов`язати Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області зарахувати до страхового стажу період з 2000 по 2003 рік включно на підставі: 1) витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) довідки-підтвердження статусу податкового резидента України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення відповідача, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатнім страховим стажем, є протиправним та суперечливим нормам чинного законодавства, адже пенсійним органом безпідставно не був включений до розрахунку стаж підприємницької діяльності позивача за період з 2000 по 2003 рік. Позивач вважає, що достатніми підставами для такого зарахування є Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і довідка-підтвердження статусу податкового резидента України.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмовий відзив, в якому зазначив, що обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу, є сплата за весь наведений період щомісячних внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску. Тому, враховуючи, що у період з 01.01.2000 по 31.12.2003 позивачем не сплачувався єдиний внесок, відсутні підстави для зарахування вказаного періоду до його страхового стажу.

Ухвалою суду від 03.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у зв`язку із досягнення пенсійного віку, звернувся до Переяслав- Хмельницького об`єднаного управління пенсійного фонду України в Київській області для визнання права на призначення пенсії за віком.

Звертаючись до відповідача, позивачем були подані наступні документи: заява щодо призначення пенсії; копія паспорту та ідентифікаційного коду; трудова книжка; копія атестату про навчання № 7072; копія військового квитка НО № НОМЕР_1 ; рішення Яготинського районного суду від 21.06.2018 по справі №382/822/182-0/382/37/18 щодо належності трудової книжки заявнику.

За результатами розгляду вказаної заяви, пенсійним органом прийнято рішення від 22.10.2018 №1166/06-01 про відмову у призначенні пенсі, в якому значиться, що на момент звернення позивача, право на призначення пенсії відсутнє, в зв`язку з недостатнім страховим стажем.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 було направлено звернення до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області від 15.11.2018, в якому висловлено думку позивача, що при прийнятті рішення не було враховано Постанову Кабінету Міністрів від 03 жовтня 2018 року №793 про внесення змін до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів в ній, згідно якої, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

На дане звернення, 21.12.2018 позивачем було знову отримано відмову у перегляді рішення про призначення пенсії за віком.

У подальшому, позивач звернувся до Пенсійного фонду України для перегляду рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, однак, 19.02.2019 отримав відповідь № 1446/Г-11, в якій зазначалося, що у разі надання додаткових документів про підтвердження його страхового стажу, питання визнання права на призначення пенсії за віком буде розглянуто повторно.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.01.2018 №1166/06-01 таким, що не ґрунтується на положеннях законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі -Закон №1058-IV)

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV унормовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Згідно пункту "б" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пунктів 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що до стажу роботи зараховується період здійснення особою підприємницької діяльності, заснованій на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати нею страхових внесків до Пенсійного фонду України. При цьому, законодавець чітко диференціює та зазначає перелік документів та юридичних фактів, які необхідно надати/підтвердити органу Пенсійного фонду України для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності, в залежності від періоду здійснення особою підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку (з 01.01.1998 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 31.12.2017).

У цьому контексті, суд зазначає, що як убачається із оскаржуваної відмови, керуючись приписами пунктів 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV, позивачу було зараховано до стажу період його роботи підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 30.06.2000. Водночас, періоди підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 26.26.2013, були зараховані у залежності від сплати страхових внесків (єдиного внеску).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 р. підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 р. - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу, є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску.

Аналогічного правового висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 27.02.2019 у справі №320/6248/18.

Беручи до уваги вищенаведене, суд констатує, що жодних доказів на підтвердження сплати позивачем страхових внесків у заявлений ним період зайняття підприємницькою діяльністю, до суду не надано. Вказана обставина свідчить про те, що рішення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 22.01.2018 №1166/06-01 прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законність дій відповідача, а тому, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.