Справа № 619/3619/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 р.Справа № 619/3619/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Остропілець Є.Р, м. Дергачі, повний текст складено 07.09.18 року по справі № 619/3619/17

за позовом Депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Мішиної Ніни Леонтіївни

до Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області

про визнання недійсним та скасування рішень Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області,

ВСТАНОВИВ:

Депутат Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Мішина Ніна Леонтіївна звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття Рішення ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №9 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради»; визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття Рішення ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №10 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради».

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2018 року позов депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення з позовом в суд. Прийнято вважати позов депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_1 до Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області «Про визнання недійсним та скасування рішень Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області» поданим в строк. Визнано протиправним та нечинним з моменту прийняття Рішення ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №9 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради». Визнано протиправним та нечинним з моменту прийняття Рішення ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №10 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області подала апеляційну скаргу, в якій вважає дане рішення таким, що винесено з неправильним та неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строки на звернення до суду. Також, судом встановлено, що оскаржувані рішення покладають обов`язок на позивача, як депутата, голосувати за відповідні проекти рішень та цим порушувати Конституцію України та Закони України. Разом з тим, права та обов`язки позивача, як депутата місцевої ради, визначені ст. ст. 10, 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.ст. 44, 45 Регламенту Солоницівської селищної ради, а в оскаржуваних рішеннях мова про зобов`язання позивача голосувати взагалі не йде. До того ж, позивач як депутат, має право утримуватися та не голосувати за відповідні проекти рішень, це також не було взято до уваги судом. Окрім того, в даному випадку відсутній предмет спору, про що було зазначено у відзиві на позов, проте до уваги судом взято не було, а тому неповно з`ясовано обставини справи, чим порушено ч. 3 ст. 242 КАС України. В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції рішення Солоницівської селищної ради визнаються протиправними та нечинними з моменту прийняття, що не передбачено законодавством, а тому суд вийшов за межі повноважень, наданих КАС України. Отже, судом порушено ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 242 КАС України. Окрім того, відповідач зазначає, що за результатами пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень виявилось, що наявні два судових рішення по даній справі, які набрали законної сили в один день, але різні за змістом, а отже не зрозуміло, яким з цих рішень вирішено справу по суті та яким рішенням необхідно керуватися. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

09.04.2019 р. відповідач подав через суд першої інстанції доповнення до апеляційної скарги, в яких просить приєднати дані доповнення до поданої апеляційної скарги, скасувати додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.02.2019 року та стягнути з ОСОБА_1 сплачені за вказаним рішенням 640,00 грн. судового збору.

Оскільки доповнення до вже поданої апеляційної скарги Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області подані відповідачем з пропуском строку на апеляційне оскарження, тому, з огляду на приписи ст. 303 КАС України, вони не приймаються судом апеляційної інстанції до розгляду та вирішенню.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи такими, що містять формальний характер та не відповідають фактичним обставинам, є недостовірними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2018 року без змін.

В додаткових письмових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 підтримала свою правову позицію.

Окрім того, 09.09.2019 року позивач подала до суду звернення, в якому просила постановити ухвалу про надання дозволу на трансляцію судових засідань справи № 619/3619/17 у Другому апеляційному адміністративному суді та забезпечити трансляцію судових засідань технічними засобами Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 619/3619/17 до мережі Інтернет на You Tube канал «Судова влада України» та порталу «Судова влада України». Дане звернення розглянути у судовому засіданні, яке призначено на 10 вересня 2019 року.

10.09.2019 року в судовому засіданні розглянуто вимоги вказаного звернення та протокольною ухвалою у задоволенні клопотання про проведення трансляції відмовлено, у зв`язку з відсутністю на те підстав.

Позивач в судовому засіданні підтримала заперечення на апеляційну скаргу.

Представник відповідача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є депутатом Солоницівської селищної ради УІІ скликання Дергачівського району Харківської області, про що свідчить посвідчення № 11 (а.с. 7).

Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області 11 квітня 2013 року на ХХХУІ сесії УІ скликання були прийняті нормативно-правові акти: Рішення №9 "Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради" та Рішення №10 «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради».

Вважаючи зазначені рішення Солоницівської селищної ради такими, що прийняті з перевищенням повноважень та в порушення норм Конституції та законів України, а також такими, що порушують права та інтереси членів Солоницівської територіальної громади Дергачівського району Харківської області, частину якої представляє позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання їх протиправними та нечинними з моменту прийняття.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, приймаючи на ХХХУІ сесії УІ скликання Рішення №9 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради», перевищила свої повноваження та допустила порушення частини 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а приймаючи Рішення № 10 «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради», застосувала положення ст.ст. 99, 100 ЗК України, а підлягали застосуванню положення ст. ст. 116, 123 ЗК України, а отже Рада діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що призвело до порушення відповідачем частини 2 статті 19 Конституції України, а також до порушення відповідачем прав позивача, депутата Солоницівської селищної ради УІІ скликання ОСОБА_1 , на яку вищевказані Порядки, затвердженні оскаржуваними рішеннями відповідача, покладають обов`язок при здійсненні нею делегованих повноважень, приймати участь у прийнятті рішень відповідача, порушуючи при цьому положення Конституції та законів України, що є взагалі не допустимим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними та нечинними вищезазначених рішень відповідача, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна норма закріплена у частині третій статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», де зазначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономній Республіці Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями слід розуміти, як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так звані «прямі повноваження», так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань), так звані «похідні повноваження». «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Матеріалами справи підтверджено, що Солоницівська селищна рада 11 квітня 2013 року прийняла на XXXVI сесії селищної ради VI скликання оскаржувані позивачем рішення:

- № 9 «Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового та соціально - культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради».

- № 10 «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради».

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що згідно з частиною 2 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Частиною 4 згаданого вище Закону встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 N 633/2011.

При цьому, пп. 21 п. 4 зазначеного Положення передбачено, що Міністерство здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

На виконання частини 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України N 244 від 22.10.2011 р. затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (Порядок № 244), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за N 1330/20068. Порядок № 244 визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (п. 1.1.), розміщення окремих ТС здійснюється згідно з цим Порядком (п. 1.7.).

Статтею 12 Земельного Кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад віднесено, зокрема, надання у користування земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до Кодексу.

Питання набуття прав на землю повинно вирішуватися в загальному порядку.

Зокрема, ст. 116 Земельного Кодексу України, згідно приписів якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Отримання у користування (оренду) земельної ділянки можливе у порядку, передбаченому ст. 123 Земельного Кодексу України.

Таким чином, Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, приймаючи на ХХХУІ сесії УІ скликання Рішення №9 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради», перевищила свої повноваження та допустила порушення частини 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, а приймаючи Рішення № 10 «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради», застосувала положення ст.ст. 99, 100 Земельного Кодексу України, тоді як застосуванню підлягали положення ст. ст. 116, 123 Земельного Кодексу України, а отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що Рада діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що призвело до порушення відповідачем частини 2 статті 19 Конституції України.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Частиною 5 статті 12 даного Закону передбачено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Статтею 29 Регламенту Солоницівської селищної ради УІ скликання, затвердженого рішенням 1 сесії УІ скликання № 2 від 11 листопада 2011 року, передбачено, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних і юридичних осіб, їх об`єднань, про що розробник повідомляє в друкованих засобах масової інформації.

Статтею 30 вказаного Регламенту передбачено, що рішення Солоницівської селищної ради нормативного характеру офіційно оприлюднюються в газеті «ГОЛОС СОЛОНИЦІВКИ» або в іншому друкованому засобі масової інформації, затвердженому відповідним рішення селищної ради, не пізніше як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

В ході розгляду справи встановлено, що ані проекти, ані самі оскаржувані нормативно-правові акти відповідача не оприлюднювалися в друкованих засобах масової інформації, що є грубим порушенням статей 9, 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Регламенту Солоницівської селищної ради УІ скликання, а тому вищезазначені нормативно-правові акти, які не були доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними відповідно до статті 57 Конституції України.

На підтвердження того, що проекти рішень по затвердженню оскаржуваних регуляторних актів, самі рішення, та проекти рішень по внесенню до них змін та проекти рішення по їх скасуванню оприлюднювались відповідно вимог чинного законодавства, відповідачем до суду апеляційної інстанції надано копію роздруківки з офіційного веб-сайту Солоницівської селищної ради та копію відповіді директора ТРК «ЕЛІТОН», який є адміністратором офіційного веб - сайту Солоницівської селищної ради.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені докази відповідача, оскільки копія роздруківки з офіційного веб-сайту Солоницівської селищної ради не містить обов`язкових елементів скриншоту - в лівому нижньому куті назву електронної адреси офіційного інтернет-представництва www. ІНФОРМАЦІЯ_1 .org.ua, а також на офіційному сайті інтернет-представництва розміщується не просто проект нормативно-правового акту, а розміщується повідомлення про оприлюднення проекту нормативно-правового акту, який підлягає розгляду на сесії Солоницівської селищної ради.

Щодо відповіді директора ТРК «ЕЛІТОН» про оприлюднення проектів актів регуляторного впливу, колегія суддів зауважує, що вказаний лист не містить інформацію щодо оприлюднення оскаржуваних рішень в друкованих засобах масової інформації.

Окрім того, в матерілах справи міститься Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Міністерства юстиції України щодо юридичної особи ТРК «ЕЛІТОН», код ЄДРПО 318020023, відповідно до якого дана юридична особа не є друкованим засобом масової інформації, а є телекомпанією та здійснює діяльність у сфері телевізійного мовлення, (основний) код КВЕД 60.20.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Регламент Солоницівської селищної ради встановлює обов`язок відповідача офіційно оприлюднювати свої рішення в друкованому засобі масової інформації.

В свою чергу, представником відповідача не надано належних та допустимих доказів офіційного оприлюднення оскаржуваних нормативно-правових актів в друкованих засобах масової інформації відповідно частини 5 статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в даному випадку фактично відсутній предмет спору, оскільки Порядок (Алгоритм) розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового та соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради, прийнятий на XXXVI сесії селищної ради VI скликання від 11 квітня 2013 року, втратив чинність у зв`язку з набранням чинності нової редакції даного Порядку, а Тимчасовий порядок встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради скасований 30 листопада 2017 року на XXXII сесії VII скликання Солоницівської селищної ради рішенням № 28.

Так, 30 листопада 2017 року на XXXII сесії VII скликання Солоницівської селищної ради прийнято рішення № 28 "Про визнання такими, що втратили чинність рішення XXXVI сесії селищної ради VI скликання від 11 квітня 2013 року № 10 та рішення XVI сесії селищної ради VII скликання від 24 листопада 2016 року № 18", яким скасовано Тимчасовий порядок встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради.

Щодо рішення Солоницівської селищної ради від 11 квітня 2013 року № 9 Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового та соціально - культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради, то 27 липня 2017 року на XXVI сесії VII скликання Солоницівською селищною радою прийнято рішення про внесення змін до вищезазначеного Алгоритму та викладено Порядок у новій редакції.

Тобто, на думку відповідача, оскаржується редакція Порядку, яка втратила чинність.

В свою чергу, колегія суддів не приймає до уваги вищезазначені рішення XXVI сесії VII скликання Солоницівської селищної ради від 27.07.2017 року та рішення XXXII сесії VII скликання Солоницівської селищної ради від 30.11.2017 року, оскільки, в порушення статей 9, 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Регламенту Солоницівської селищної ради, вказані нормативно-правові акти відповідача також не оприлюднювалися в друкованих засобах масової інформації, а тому є нечинними відповідно до статті 57 Конституції України, як і оскаржувані нормативно-правові акти.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та нечинними рішення ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 9, 10 від 11 квітня 2013 року.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання ОСОБА_1 на те, що вищезазначені рішення відповідача порушують її права та обов`язки, як депутата місцевої ради, а також є такими, що порушують права та інтереси членів Солоницівської територіальної громади Дергачівського району Харківської області, частину якої представляє позивач.

Так, частиною першою статті 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Конституції України, до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради.

Статус голів, депутатів і виконавчих органів ради та їхні повноваження, порядок утворення, реорганізації, ліквідації визначаються законом (ч. 4 ст. 141 Конституції України).

Відповідно до Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", інших законів України правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, визначає Закон України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 № 93-IV, а також встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

Положеннями статті 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 № 93-IV (далі- Закон № 93-IV) визначено, що депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус депутата місцевих рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:

1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;

2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;

3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;

4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;

5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

2. При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право:

1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання;

2) на невідкладний прийом;

3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

3. Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Таким чином, Закон України «Про статус депутата місцевих рад» не наділяє депутата відповідної ради повноваженнями щодо звернення до суду в інтересах територіальної громади.

Окрім того, стаття 17 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачає, що виборці можуть давати своєму депутатові місцевої ради доручення на зборах під час його звітів чи зустрічей з питань, що випливають з потреб відповідного виборчого округу чи територіальної громади в цілому. Доручення виборців, виконання яких потребує прийняття відповідною радою або її виконавчим органом рішення, фінансових або інших матеріальних витрат, доводяться депутатом місцевої ради до відома відповідної ради або її органів. Доручення виборців враховуються при розробці планів і програм економічного та соціального розвитку відповідної території, місцевих економічних програм, складанні бюджету, а також при підготовці рішень з інших питань.

Позивач не надав суду доказів щодо надання виборцями його округу доручення, що стосувалося питань законності прийняття оскаржуваних позивачем рішень селищної ради.

Що стосується прав позивача, як депутата ради, колегією суддів вище наводилися норми Закону України «Про статус депутата місцевих рад» щодо прав депутата місцевих рад, так, крім іншого, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про статус депутата місцевих рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про статус депутата місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про статус депутата місцевих рад»).

Відповідно до ч. 3 ст. 15 вказаного Закону місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом (ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус депутата місцевих рад»).

Крім того, на підставі п. 8 частини 2 статті 19 Закону України «Про статус депутата місцевих рад», депутат місцевої ради має право: 8) порушувати питання про недовіру сільському, селищному, міському голові, розпуск органів, утворених радою, та звільнення посадових осіб місцевого самоврядування.

Пунктом 15 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», визначено, що саме сільський, селищний, міський голова наділений повноваженнями на звернення до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів.

Таким чином, законодавством України депутати не наділені повноваженнями вимагати усунення порушення законності відповідною радою або посадовими особами органів місцевого самоврядування шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом до відповідної ради, або посадової особи органу місцевого самоврядування.

В свою чергу, колегія суддів, виходячи з аналізу вищезазначених норм законодавства, зауважує, що як громадянин - фізична особа, як член територіальної громади, ОСОБА_1 не позбавлена відповідного права для звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами.

Судом апеляційної інстанції в ході розгляду справи з`ясовано, що ОСОБА_1 є членом територіальної громади та у відповідності до статті 142 Конституції України є співвласником майна, в т.ч. землі, що є у комунальній власності територіальної громади, а також має громадський статус представника територіальної громади, та не є посадовою особою.

Згідно пояснень позивача, вона звернулася до адміністративного суду з даним позовом для вирішення спору у сфері публічно-правових відносин в тому числі для захисту своїх законних прав, свобод та інтересів як члена територіальної громади від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна строна здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В даному випадку відповідач є стороною, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, а позивач діє, як фізична особа, член територіальної громади, права, свободи та інтереси якої оскаржуваними рішеннями щодо розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради порушені, та не діє на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції відповідні питання щодо статусу ОСОБА_1 , як позивача, та правомірності її звернення до суду з вказаним позовом належним чином не з`ясовувались, а були встановлені в ході розгляду апеляційної скарги.

Проте, колегія суддів зауважує, що вказана обставина не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не спростовує того факту, що при ухваленні оскаржуваних рішень від 11.04.2013 року Рада діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що призвело до порушення відповідачем частини 2 статті 19 Конституції України, а право позивача на звернення до суду з вказаним позовом, як члена територіальної громади, підтверджено.

Щодо пропущення позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, колегія суддів зауважує, що особливості оскарження нормативно-правових актів, зокрема, органів місцевого самоврядування, були передбачені статтею 171 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом).

Правила цієї статті не містять спеціальних вимог до строку звернення до адміністративного суду з позовами, предметом оскарження яких є нормативно-правові акти.

Згідно частини першої, другої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавець встановлює строк звернення до адміністративного суду з дня, коли особа дізналася або мала б дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Надаючи оцінку строку звернення позивача до суду, колегія суддів враховує сутність і ознаки нормативно-правового акту.

Для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки:

- приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою;

- містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми;

- розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Тому, звертаючись до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, позивач має обґрунтувати не лише зміст позовних вимог, а і факт порушення цим актом його суб`єктивних прав, свобод, інтересу.

Конституційний Суд України у рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009, проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Колегія суддів зазначає, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, необхідно брати до уваги таке:

- багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту;

- дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом;

- дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача);

- чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду;

- коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула.

З урахуванням вищезазначеного, можна зробити висновок, що за умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, строк звернення до адміністративного суду із позовом не може обмежуватися шістьма місяцями, передбаченими частиною другою статті 99 КАС України.

У разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акту.

Аналогічна правова позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі №712/8985/17.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом 03.11.2017 року.

Як зазначає відповідач, редакція оскаржуваного Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового та соціально - культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради втратила чинність 27.07.2017, а тому шістимісячний строк на звернення до суду з позовом, передбачений частиною другою статті 99 КАС України, позивачем не пропущено.

Щодо Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради відповідач зауважує, що оскаржуване рішення втратило чинність 30.11.2017 року, отже на момент подання позову було чинним, а тому позивачем строк на його оскарження також не пропущено.

Доводи апеляційної скарги про наявність двох судових рішень по вказаній справі, які набрали законної сили в один день, але різні за змістом, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки колегія суддів надає правову оцінку тому судовому рішенню, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Окрім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач отримав копію саме цього рішення, яке наявне в матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та нечинними рішення ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 9, 10 від 11 квітня 2013 року.

В свою чергу, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині встановлення часу втрати чинності вищезазначених рішень з моменту їх прийняття, оскільки наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним врегульовано ст. 265 КАС України, відповідно до ч. 2 якої нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2018 року підлягає зміні в частині встановлення часу втрати чинності рішень ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №9 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради» та №10 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради», визначивши втрату їх чинності з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2018 року по справі № 619/3619/17 змінити в частині встановлення часу втрати чинності рішень ХХХУІ сесії УІ скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №9 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Порядку (Алгоритму) розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради» та №10 від 11 квітня 2013 року «Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради», визначивши втрату їх чинності з моменту набрання законної сили рішенням суду.

В іншій частині рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2018р. у справі № 619/3619/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 20.09.2019 року