Справа № 815/7870/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2019 року

Київ

справа №815/7870/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2747/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 у справі №815/7870/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Олімп Югстрой» до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ТОВ «СК Олімп Югстрой» подало до суду позов, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.10.2013 № про зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2010 року в сумі 9628 грн, № про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 574 295,00 грн за основним платежем та в сумі 38 864,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та № визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 496686,00 грн за основним платежем та в сумі 247 343,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 13.12.2013 позов задовольнив повністю. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 07.10.2013 № , № та № .

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26.02.2014 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2013 залишив без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що контролюючий орган безпідставно не визнає витрати та податковий кредит позивача з огляду на висновки контролюючих органів, викладені в актах перевірок контрагентів. Господарські операції реально вчинені, підтверджуються дослідженими судом первинними документами.

ДПІ у Київському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, постановленими з порушення норм матеріального і процесуального права. Посилаючись на обставини, що зазначені в акті перевірки, зазначає про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 19.06.2014 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 09.09.2019 призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 10.09.2019.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили такі обставини.

Підставою для визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість та визначення податку на додану вартість за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті документальної невиїзної перевірки позивача від 20.09.2013 № 392/22-02/35117800/47 з питань відносин з ТОВ «МАН Строй» у серпні, жовтні листопаді 2011 року, ПП «Промкомплект Україна» у червні 2012 року, ТОВ «Миколаїв Будторг» в серпні 2011 року, ПП «Інтексх-Плюс» у липні-грудні 2011 року, ПП «Меркурій-Д» в листопаді, грудні 2010 року, про порушення вимог пунктів підпунктів 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пункту 185.1 статті 185, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному віднесенні до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту витрат і податку на додану вартість відповідно за операціями з придбання товарів/послуг у цих контрагентів, які є нереальними.

Висновки про нереальність господарських операцій контролюючий орган обґрунтовує висновками контролюючих органів, викладеними в актах перевірок цих контрагентів про непідтвердження фактів реального вчинення господарських операцій, а також розбіжністю між податковим кредитом позивача та цими контрагентами, виявленою на підставі інформації «Система автоматичного співставлення податкового зобов`язання та податкового кредиту в розмірі контрагентів».

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість на час виникнення спірних правовідносин за звітні періоди: липень, грудень 2010 року, визначався підпунктом 7.2.6 пункту 7.2, підпунктами 7.4.1, 7.4.3, 7.4.5 пункту 7.4, підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а за звітні періоди: липень, серпень, вересень, жовтень 2011, червень 2012 року - статтями 198, 201 Податкового кодексу України. Порядок формування валових витрат на час виникнення спірних правовідносин за періоди: ІІІ, IV квартали 2010 року визначався пунктом 5.1 статті 5, підпунктом 5.2.1 пункту 5.2, підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств, а за ІІІ, IV квартали 2011 року, ІІІ квартал 2012 року - статтею 138 Податкового кодексу України.

Аналіз зазначених норм свідчить, що право на формування валових витрат/витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платників податків у зв`язку з господарською діяльністю.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит з податку на додану вартість обов`язково має бути підтверджений ще й податковою накладною, виписаною платником податку на додану вартість.

Суди попередніх інстанцій не встановили жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування валових витрат/витрат що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Суди попередніх інстанцій дослідили копії первинних документів, складених щодо господарських операцій: договорів підряду, договору про закупівлю робіт, додаткової угоди, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, податкових накладних, виписок, платіжних доручень, та за результатами їх оцінки дійшли висновків про підтвердження ними реального вчинення господарських операцій.

Щодо висновку контролюючого органу про нереальне вчинення господарських операцій позивача з контрагентом, які обґрунтовуються посиланням на висновки актів перевірки щодо даних податкової звітності контрагента та інформаційних баз контролюючого органу, суди правильно визнали такі обґрунтування недостатніми за відсутності аналізу самих господарських операцій та первинних документів.

Закон не ставить виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит залежно від дотримання вимог податкового закону щодо декларування та сплати податкового зобов`язання постачальником.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими контролюючий орган обґрунтовував свою позицію щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в судах попередніх інстанцій, та є такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду