Справа № 640/11376/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЛТД» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.07.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЛТД» до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЛТД» звернулось до суду з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління у місті Києві, в якому просило: скасувати арешт нерухомого майна ТОВ «Ліга-ЛТД», який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 03.02.2010 у виконавчому провадженні № 17082108.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.07.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЛТД» у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління у місті Києві про скасування арешту.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЛТД» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.07.2019 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з наступного:

- оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення сторонами виконавчого провадження, здійснюється за правилами того судочинства, якими суд керувався при прийнятті відповідного судового рішення;

- арешт нерухомого майна товариства був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 03.02.2010 року у виконавчому провадженні № 17082108, у якому ТОВ «Ліга-ЛТД» є боржником за даним наказом, тобто, є стороною спірного виконавчого провадження;

- зважаючи на те, що даний позов стосується порушення прав особи під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ГПК України, та враховуючи положення ст. 287 КАС України, ст. 338, ст. 339 ГПК України, ст. 74 Закону № 1404-VIII, даний спір не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а має бути розглянутий судом, який видав наказ.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. (ч. 1 ст. 287 КАС України)

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених в порядку цивільного судочинства визначається Розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 338 ГПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно з ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення сторонами виконавчого провадження, здійснюється за правилами того судочинства, якими суд керувався при прийнятті цього судового рішення.

Проте, у даному випадку необхідно врахувати таке.

Як вбачається з позовної заяви, ТОВ «Ліга-ЛТД» заявлено вимогу про скасування арешту його нерухомого майна, який був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 03.02.2010 у виконавчому провадженні № 17082108.

З копії листа Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління у місті Києві № 17082108/13 від 25.04.2019, слідує, що вказане виконавче провадження № 17082108 відкрито 03.02.2010, у зв`язку з виконанням наказу № 16/234 від 30.12.2009, виданого Господарським судом міста Києва про стягнення з ТОВ «Ліга-ЛТД» на користь і КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового господарства» Солом`янської районної у м. Києві ради 35007,59 грн.

У вказаному листі також зазначено, що виконавче провадження № 17082108 закінчено 30.12.2010, у зв`язку з тим, що виконавчий документ направлений для подальшого виконання до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. Повідомлено, що надати більш детальну інформацію, не вбачається за можливе, так як виконавчі провадження, які завершені у 2010 році, знищені за закінченням трирічного терміну зберігання виконавчих проваджень.

Згідно листа № 19991 від 25.04.2019 Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відповідно до автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 25.04.2019, виконавче провадження № 17082108 з Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на виконання не надходило.

Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу, шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

З позовної заяви та доданих до неї листів виконавчої служби на даному етапі вбачається, що на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача.

Відтак, наведені обставини свідчать, по-перше, про необхідність під час розгляду справи по суті адміністративним судом перевірки наявності/відсутності правових підстав у відповідача зберігати накладений арешт на майно позивача. По-друге, існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача, може порушувати саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано завершено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що права позивача, за захистом яких звернулось товариство до адміністративного суду, виникли у зв`язку з можливими діями/бездіяльністю державного виконавця, що не пов`язані з виконанням судового рішення (виконавчого документа, виданого господарським судом), зважаючи на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, виконавче провадження знищено, як і виконавчий документ, на підставі якого воно було відкрито та пов`язані з правомірністю не зняття арешту державним виконавцем з майна боржника при знищенні матеріалів за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є : 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі про відмову у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а тому, ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі необхідно скасувати, а справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЛТД» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.07.2019 - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко