Справа № 260/1198/19
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Ужгород№ 260/1198/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання - Олійник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом поданим ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Тячівського районного відділу Головного управління ДМС України у Закарпатській області, Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Тячівського районного відділу Головного управління ДМС в Закарпатській області (далі - відповідач 1, Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області), Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області (далі - відповідач 2, ГУ ДМС в Закарпатській області), яким просить: визнати протиправною відмову Тячівського районного відділу Головного управління ДМС в Закарпатській області та Головного управління ДМС в Закарпатській області в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ та зобов`язати Тячівський районний відділ Головного управління ДМС в Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби в Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, а також, відповідно до ст. 371 КАС України, для забезпечення реалізації порушених прав, допустити рішення до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач разом із своєю неповнолітньою дитиною звернулися до керівника Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області з метою оформлення дитині паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ. Разом із супровідною заявою ними були подані всі необхідні документи. В супровідній заяві ними також повідомлено про відмову від оформлення паспорта у формі ID-картки, про незгоду на оброблення персональних даних та обґрунтованого право на тримання паспорта - книжечки. Позивач зазначає, що ці документи керівник Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області отримав особисто, про що свідчить його підпис. Проте, відповідач так і не оформив дитині паспорт у формі книжечки та надав відповідь від 13.07.2019 року № 2101.29-356/2122.1-19, в якій відмовив в оформленні та видачі паспорта-книжечки. Відтак, позивач, вважаючи таку відмову щодо видачі зазначеного паспорта його дитині протиправною, звернувся до суду із даним позовом про зобов`язання до вчинення таких дій в судовому порядку.

Представником ГУ ДМС в Закарпатській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач звернувся в інтересах неповнолітнього сина до відповідача із заявою - зверненням з приводу оформлення паспорта громадянина України неповнолітній дитині у формі книжечки. Вказана заява не супроводжується документами, визначеними у п.13 вищезгаданого Положення № 2503-ХІІ, що є передумовою для розгляду питання щодо видачі паспорту у формі паспортної книжечки і взагалі така не відповідає встановленому зразку. За результати розгляду даного звернення, відповідь надано в порядку та строки передбачені законом. Також, відповідач зазначає, що їхніми листами не відмовлено у оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки позивачем та його представником не використано право на звернення із заявою про надання адміністративної послуги та необхідними документами. З огляду на вищенаведене, відповідач не вбачає в своїх діях бездіяльності щодо оформлення та видачі паспорта, так як позивачем не було дотримано встановленої законодавством процедури.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_2 разом з її законним представником ОСОБА_1 звернулися до Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області із заявою, в якій просили оформити та видати неповнолітньому ОСОБА_2 паспорт громадянина України у вигляді книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ. До заяви було додано заяву про видачу паспорта згідно додатку 1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, який втратив чинність з 17.04.2018 року на підставі наказу МВС від 01.03.2018 року за № 161, копію свідоцтва про народження, дві фотокартки для оформлення бланку паспорта, а також, зазначено, що неповнолітній ОСОБА_2 не має наміру оформляти паспорт у формі пластикової картки типу ID-I, згоди на обробку персональних даних - не надає, підписана особисто ним та законним представником - батьком ОСОБА_1

Листом Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області від 13.07.2019 року за № 2101.29-356/2122.1-19, ОСОБА_1 надана відповідь про результати розгляду заяви, в якій зазначено про те, що правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначаються Законом України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VI та Постановою КМУ від 25.03.2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищенням паспорта громадянина України. В листі також зазначено, що позивач подав заяву, форму якої скасовано 17.04.2018 року в зв`язку з втратою чинності наказу МВС від 13.04.2012 року № 320 "Про затвердження Порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України", яким таку заяву затверджено. А відтак працівником підрозділу міграційної служби не може прийматися недійсний або підроблений документ. Крім того, наголошено про наявність кримінальної відповідальності за підробку бланків документів та вчинення тиску на працівників тиску на працівників підрозділу міграційної служби з метою отримання адміністративної послуги з порушення законодавства. Враховуючи викладене, для оформлення паспорта громадянина України вперше, заявнику потрібно звернутися особисто до територіального підрозділу міграційної служби за місцем реєстрації обов`язково надати виключно передбачену законодавством форму заяви з переліком необхідних документів.

Вказане слугувало підставою для звернення до суду.

По суті позову суд зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-ХІІ).

Згідно з положеннями п. 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною ч.1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують її особу чи спеціальний статус" (далі - Закон № 5492-VI) до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, віднесено документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону № 5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI).

Суд зазначає, що як положеннями Закону № 5492-VI, нормами постанови КМ України від 25.03.2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (надалі - Постанова № 302), так і Положенням № 2503-ХІІ, передбачено чіткий порядок, суб`єктний склад та перелік документів для оформлення паспорта громадянина України.

Відповідно до пп.1 п.7 Постанови № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку- на підставі заяви - анкети, поданої нею особисто.

Згідно з положеннями пункту 13 Положення № 2503-ХІІ для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Таким чином, даною нормою закріплено не тільки перелік необхідних для оформлення паспорта документів, а й особисте їх подання громадянином, котрий звертається за таким оформленням.

Згідно з п. 26 Порядку № 302 після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви - анкети відомостей про особу (п.27 Порядку № 302).

В ході розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у спірних правовідносинах мали місце звернення за отримання паспорту як довільної форми, так і в порядку, передбаченому Положенням № 2503-XII для оформлення паспорту у формі книжечки з наданням таких документів: заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтва про народження; фотокарток розміром 35х45 мм у необхідній кількості.

Претензій до пакету документів територіальним підрозділом ДМС не виявлено окрім того, що подана заява від 21.06.2019 року за формою згідно Наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 року, що втратив чинність 17.04.2018 року.

Дійсно, Наказ МВС України № 320 від 13.04.2012 року втратив чинність 17.04.2018 року на підставі наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161 (зареєстр. в Мін`юсті 22.03.2018 року за № 352/31804).

Поряд з чим, суд вказує, що наказ МВС України від 01.03.2018 року № 161 прийнято з метою приведення нормативно-правових актів, які регулюють діяльність Державної міграційної служби України, у відповідність до законодавства України.

У свою чергу, подана заява від 21.06.2019 року про видачу паспорта у формі книжечки за формою, відповідно до Положення № 2503-ХІІ, яке було чинним на момент такого звернення та є чинним наразі, відповідна норма пункту 13 Положення № 2503-ХІІ, за якою, для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України також не зазнала змін, зокрема, за факту існування наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161.

Суд вказує, що на реалізацію чинного Положення № 2503-ХІІ, зокрема його п.13, замість форми заяви згідно Наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 року, після втрати їм чинності не було прийнято відповідної належної форми.

Крім того, у будь - якому разі, норми Положення № 2503-ХІІ мають вищу юридичну силу над нормами наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом від 17.07.1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст.ст. 21, 22, 24, 32, 35 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо релігійних переконань заявників та відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство (як Положення про паспорт) дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просять позивачі), а також правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 (№ 806/3265/17).

Суд зазначає, що вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. На думку Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції. При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України від 14.07.2016 року № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Як зазначено у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Підсумовуючи наведене, застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до переконання, що у даному випадку позовні вимоги щодо зобов`язальної частини є законними та обґрунтованими, а втрата чинності певної форми заяви, подання якої є первинною ланкою у ланцюзі дій, передбачених чинним Положенням № 2503-ХІІ не свідчить по неможливість виконання дій за вказаним Положенням та не є протиправними діями відповідного владного суб`єкта, при використанні форми заяви за наказом МВС України № 320 від 13.04.2012 року в площині положень Конвенції та норм Конституції, враховуючи, що іншої форми заяви жодним нормативним документом наразі не визначено.

У свою чергу, відповідні права не можуть бути поставлені в залежність від існування наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161, на підставі якого втратив чинність наказ МВС України № 320 від 13.04.2012 року котрим, серед іншого встановлено форму заяви про видачі паспорту.

При цьому, суд акцентує увагу, що позиція представника відповідачів ґрунтується виключно на факті звернення заявників за отримання паспорту у формі книжечки не за встановленим порядком та процедурою, що спростовано в ході розгляду справи, оскільки у спірних правовідносинах мали місце як звернення довільної форми так і в порядку, передбаченому Положенням № 2503-ХІІ.

Крім того, представник відповідача, посилаючись на приписи Закону № 5492-VI залишив поза увагою, що статтею 14 вказаного закону передбачено отримання паспорту у формі книжечки.

Згідно ч.1 та 4 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про виконання судового рішення негайно у відповідності до ст.371 КАСУ, для забезпечення реалізації порушених прав, то суд підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Статтею 371 КАС України визначено перелік категорій справ, рішення в яких можуть виконуватись негайно.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник з приводу оскарження протиправної відмови суб`єкта владних повноважень в оформленні та видачі паспорту неповнолітній дитині, відтак, останній не відносить до переліку категорій справ, визначених вказаною статтею.

Отже, звернення до негайного виконання рішень у цій категорії справ Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Тячівського районного відділу Головного управління ДМС України у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Тячів, вул. Армійська, буд. 6), Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 12а, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Тячівського районного відділу Головного управління ДМС в Закарпатській області в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Закарпатській області в особі Тячівського районного відділу Головного управління ДМС в Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті