Справа № 1640/2515/18
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. ПолтаваСправа № 1640/2515/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2018 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - відповідач) про: визнання протиправними дій Кременчуцького об`єднаного УПФУ Полтавської області щодо призупинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення - 01.12.2011, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України з 01.10.2017.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призупинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 07.02.2018. Зобов`язано Кременчуцьке об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (; вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630) поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; Держава АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ) з 07.02.2018. Провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення - 01.12.2011, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни - закрито. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (; вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; Держава АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві гривні сорок копійок).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 по справі № 1640/2515/18 скасовано в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення - 01.12.2011 року, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни. Адміністративну справу №1640/2515/18 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в цій частині направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року по справі №1640/2515/18 - залишено без змін.

Справа №1640/2515/18 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 29 травня 2019 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року адміністративну справу №1640/2515/18 прийнято до провадження судді Сич С.С. в частині позовних вимог про зобов`язання Кременчуцького об`єднаного УПФУ Полтавської області здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення 01.12.2011 року, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /том 1 а.с. 126-127/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії у листопаді 2017 року, тому вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в частині позовних вимог про зобов`язання Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення - 01.12.2011 року, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни - залишено без руху.

До суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 від 12 липня 2019 року /том 1 а.с. 147-150/, у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення 01.12.2011 року, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити осучаснення відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 р.

В обґрунтування вимог уточненої позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 у справі №816/524/18 визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22 листопада 2017 року №610 про відмову в поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 листопада 2017 року про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду. На виконання рішення суду відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 17.11.2017 та листом №181/Д-14 від 02.07.2018 надіслав позивачу виписку з розпорядження №2042 від 29.05.2018, з якого позивач і дізнався про перерахунок його пенсії з дати звернення 17.11.2017, а не з дати припинення виплати пенсії позивачу - 01.12.2011. Позивач вказує, що має право на отримання надбавки як дитина війни, на індексацію пенсії, а також на перерахунок пенсії з 01 жовтня 2017 року, яке відповідач не здійснив при призначенні пенсії розпорядженням №2042 від 29.05.2018.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року прийнято до розгляду та приєднано до матеріалів справи №1640/2515/18 уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , продовжено розгляд справи №1640/2515/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в частині позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали надати до суду відзив на уточнену позовну заяву разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, витребувано докази.

До суду надійшов відзив відповідача на уточнену позовну заяву /том 1 а.с. 160-161/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що законодавством визначено порядок подачі документів для реалізації права, у разі його настання, щодо поновлення виплати пенсії. Вказує, що позивач не звертався до відповідача з заявою про поновлення виплати в період з 01.12.2011 по 17.11.2017, тому вважає, що у відповідача відсутні підстави для поновлення виплати пенсії за вказаний період.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року допущено заміну відповідача Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності 66, м. Полтава, 36014).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Протоколом Крюківського УСЗН №351 від 20.09.1999 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 31.07.1999 /том 1 а.с. 164-166/.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України Крюківського району в м. Кременчуці припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2011 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон /том 1 а.с. 8, 237-238/.

Станом на час звернення до суду позивач є громадянином України та постійно проживає на території Держави Ізраїль, що підтверджено відміткою у паспорті позивача для виїзду за кордон /а.с. 12/.

17.11.2017 представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернулась до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про поновлення та перерахунок пенсії позивача з дати припинення із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни /том 1 а.с. 9, 243-255/.

Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №610 від 29.12.2017 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку із відсутністю документів, що засвідчують в установленому законодавством порядку особу та підтверджують факт її проживання (реєстрації місця проживання) в АДРЕСА_3 /том 1 а.с. АДРЕСА_4 , 240-241/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 у справі №816/524/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22 листопада 2017 року №610 про відмову в поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 17 листопада 2017 року про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено /том 1 а.с. 16-19/.

Розпорядженням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №2042 від 29.05.2018 поновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.11.2017 по 07.02.2018 /том 1 а.с. 28, 256-258/.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , зокрема, не погодившись з тим, що позивач поновив виплату пенсії з 17.11.2017, а не з 01.12.2011, не виплатив компенсацію втрати частини доходів, не застосував підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, не здійснив осучаснення відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, а саме не перерахував пенсію згідно пенсійної реформи в Україні, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Суд зауважує, що уточнена позивачем вимога про зобов`язання здійснити осучаснення відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 р., не є тотожна тій вимозі, яка була вирішена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 в частині, що набрало законної сили, оскільки у рішенні від 23.10.2018 суд вирішив вимогу про осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України починаючи з 07.02.2018, тоді як предметом спору у цій справі є, зокрема, правомірність чи неправомірність бездіяльності Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не здійснення осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 до 06.02.2018.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 9 липня 2003 року №1058-IV /надалі - Закон №1058-IV/ виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстави для припинення права особи на отримання пенсії, відсутні.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, позивач, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачу з 01 грудня 2011 року після прийняття Конституційним Судом України Рішення №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, яким пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), оскільки виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонерів.

Як встановлено судом, 17.11.2017 представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернулась до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про поновлення та перерахунок пенсії позивача з дати припинення із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни та пакетом документів /том 1 а.с. 9, 243-255/.

Однак, рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №610 від 29.12.2017 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку із відсутністю документів, що засвідчують в установленому законодавством порядку особу та підтверджують факт її проживання (реєстрації місця проживання) в АДРЕСА_3 /том 1 а.с. АДРЕСА_4 , 240-241/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 у справі №816/524/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22 листопада 2017 року №610 про відмову в поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 17 листопада 2017 року про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено /том 1 а.с. 16-19/.

У вказаному рішенні судом зроблено висновок, зокрема, що "... у Порядку №22-1 відсутні вимоги щодо виду паспорту, який необхідно пред`являти заявнику, коли він звертається з заявою про призначення пенсії, чи то може бути внутрішній паспорт громадянина України чи паспорт громадянина України для виїзду за кордон. В паспорті, який було пред`явлено управлінню, зазначено дату народження позивача, що підтверджує вік останнього, а також в ньому міститься відмітка, що позивач перебуває на консульському обліку в державі Ізраїлі, що, на думку суду, повністю відповідає вимогам, зазначеним у Порядку №22-1 щодо підтвердження віку позивача та його місця проживання, та зокрема щодо громадянства".

Розпорядженням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №2042 від 29.05.2018 поновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.11.2017 у розмірі 1490,82 грн. /том 1 а.с. 28, 256-258/, тоді як позивач вважає, що поновлення виплати пенсії мало бути здійснено відповідачем з дати припинення виплати пенсії - 01.12.2011.

Суд зазначає, що Закон №1058-IV розрізняє поняття призначення, перерахунку та поновлення виплати пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 47 №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону №1058-IV.

Частиною 2 статті 49 Закону №1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як встановлено судом, протоколом Крюківського УСЗН №351 від 20.09.1999 ОСОБА_1 призначено було пенсію за віком з 31.07.1999 /том 1 а.с. 164-166/.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України Крюківського району в м. Кременчуці припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2011 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон /том 1 а.с. 8, 237-238/.

Отже, оскільки у даному випадку позивачу було безпідставно припинено виплату вже призначеної пенсії, тому виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 Закону №1058-IV.

Згідно зі статтею 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях №8-рп/2013 і №9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного суду України в системному зв`язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, які не були виплачені з вини пенсійного органу, може бути подано без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2018 по справі №646/6250/17.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно положень статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на те, що після прийняття Конституційним Судом України Рішення №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, яким пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), виплата пенсії позивачу протиправно припинена з 01 грудня 2011 року, оскільки виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера, а враховуючи, що за приписами ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону №1058-IV, суд дійшов висновку, що позивач має право на поновлення виплати пенсії за віком з дати її припинення, тобто з 01 грудня 2011 року.

Однак, розпорядженням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №2042 від 29.05.2018 поновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.11.2017, а не з 01 грудня 2011 року, чим порушено приписи статей 46, 49, 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає на необхідне визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що полягає у не поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії з дати припинення її виплати - з 01 грудня 2011 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 грудня 2011 року по 16 лютого 2017 року.

Відповідно до статті 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон №2050) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з ст.4 Закону №2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідні суми пенсії за період з 01 грудня 2011 року по 16 лютого 2017 року позивачу на даний час не виплачені та підстави вважати, що відповідачем така компенсація не буде нарахована та виплачена разом із пенсією наразі відсутні.

Таким чином, позовні вимоги стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за період 01 грудня 2011 року до 16 листопада 2017 року, є необґрунтованими та передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 грудня 2011 року до 16 листопада 2017 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити осучаснення відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 р., задоволенню не підлягає, оскільки на час звернення до суду з даним позовом відповідачем не виплачено позивачу пенсію за період 01 грудня 2011 року до 16 листопада 2017 року та на даний час відсутні підстави вважати, що відповідачем при здійсненні виплати пенсії буде порушено законодавство України щодо складу та розміру таких виплат.

Питання розміру виплати пенсії належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо розміру пенсії та її складових позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Отже, враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання належних позивачам виплат при відновленні виплати пенсії за період 01 грудня 2011 року до 16 листопада 2017 року буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Щодо вимог про зобов`язання Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року (суд зауважує, що вимоги, що стосувалися періоду з 07 лютого 2018 року були вирішені рішенням суду від 23.10.2018 у даній справі, яке набрало законної сили) із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити осучаснення відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 р., суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV /у редакції чинній з 1 січня 2015 року/ дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 р. № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні.

ОСОБА_1 є дитиною війни у розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV, що також підтверджується відміткою у посвідченні №174075, копія якого наявна у матеріалах справи /том 1 а.с. 10/.

Матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 підтверджено, що на час припинення пенсії позивачу виплачувалася підвищення як дитині війни.

Однак, після поновлення виплати пенсії розпорядженням №2042 від 29.05.2018 /том 1 а.с. 256-258/ підвищення як дитині війни позивачу не нараховано та не виплачено за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року.

Доказів на підтвердження нарахування та виплати позивачу за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року підвищення, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем до суду не надано.

Розділ XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Як вбачається з розпорядження №2042 від 29.05.2018 /том 1 а.с. 256/ позивачу поновлено виплату пенсії з 17.11.2017 в розмірі 1490,82 грн., однак, не здійснено перерахунку пенсії позивача з 17 листопада 2017 року згідно з пунктом 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, хоча у заяві від 07.11.2017 позивачем ставилося питання і про перерахування пенсії.

Частиною 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

У період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року рішенням Кабінету Міністрів України не визначалися розмір, дата та порядок такого збільшення. Таким чином за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року пенсія позивача індексації на підставі статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV не підлягала, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Інших підвищень, надбавок та доплат, на які б позивач мав право та які б відповідачем не були виплачені за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року, позивачем не конкретизовано та матеріали справи не містять доказів наявності у позивача права на інші підвищення, надбавки та доплати, а тому позовні вимоги у цій частині необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Як визначено статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно статті 3 зазначеного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159).

Згідно пунктом 1 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Суд зауважує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до п. 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсія (основна по інвалідності та додаткова за шкоду, заподіяну здоров`ю), а не загальна сума боргу по виплаті перерахованих, на виконання судових рішень, пенсійних виплат. Таким чином, компенсації підлягає сума різниці між сумами своєчасно, щомісячно, нарахованих та виплачених пенсійних виплат та сумами, нарахованими за відповідний місяць, однак своєчасно не виплаченими.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №2042 від 29 травня 2018 року поновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 17 листопада 2017 року по 07 лютого 2018 року у розмірі 1490,82 грн. /том 1 а.с. 28, 256-258/.

Таким чином, відповідачем поновлено виплату пенсії з 17 листопада 2017 року лише 29 травня 2018 року, проте не проведено компенсацію втрати частини грошових доходів, нарахованих за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року включно, та не виплачених у визначений Законом строк, чим порушено вимоги Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Підсумовуючи все вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає на необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що полягає у не перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року на підставі пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, та у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року підвищення, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року на підставі пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а також визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за порушення строків виплати пенсії за віком, нарахованої за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 компенсації за порушення строків виплати пенсії за віком, нарахованої за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року.

Відтак, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 243-245, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) в частині позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що полягає у не поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії з дати припинення її виплати - з 01 грудня 2011 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 грудня 2011 року по 16 лютого 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що полягає у не перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року на підставі пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, та у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року підвищення, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року на підставі пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за порушення строків виплати пенсії за віком, нарахованої за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 компенсації за порушення строків виплати пенсії за віком, нарахованої за період з 17 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич