Справа № 826/10035/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2019 року № 826/10035/18

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.03.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» (03118. М. Київ, пр-т Червонозоряний, б. 115, ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м Києві Державної фіскальної служби України від 14.03.2018 року № .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з висновками щодо обов`язку авансового внеску 2/9 податку на прибуток підприємств не погоджується, вважає, що винесені рішення не відповідають чинному законодавству, гуртуються на довільному тлумачні посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві норм податкового законодавства, є помилковим та спростовується доводами, наведеними у позові.

Відповідач, не погоджуючись із позицією позивача, надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що позивачем був порушений граничний термін сплати авансового внеску 2/9 податку на прибуток, тому на підставі норм законодавства, вважає застосування до нього штрафу у розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, правомірним.

Ухвалою суду від 03 липня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток.

За результатами перевірки було складено Акт камеральної перевірки №708/26-15-12-12-12/34288558 від 22.02.2018 року, відповідно до висновків якого ТОВ «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» порушило п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України, а також п. 38 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України щодо граничних термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств та авансового внеску 2/9 податку на прибуток підприємств, а саме - товариством було сплачено узгоджену суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств та авансовий внесок на 2//9 податку на прибуток підприємств з пропуском граничних термінів.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки від 03.03.2018 року позивачем на адресу відповідача були направлені заперечення до Акту перевірки.

Листом про надання відповіді № 10141/10/26-15-12-12-18 від 13.03.2018 року відповідач залишив заперечення без розгляду, в зв`язку із тим, що заперечення на Акт подані із порушенням термінів, встановлених Податковим Кодексом України.

29.03.2018 року позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення № та № від 14.03.2018 року до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 25.05.2018 року № 18289/6/99-99-11-03-01-25 Державна фіскальна служба частково задовольнила скаргу позивача та скасувала податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2018 року та залишила без змін податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2018 року.

НЕ погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (надалі - Податковий кодекс України).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п.14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 38 підрозділу 4 (Особливості справляння податку на прибуток) розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в редакції, чинної на час подання декларації передбачено, що платники податку на прибуток підприємств сплачують до 31 грудня 2016 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 2/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за три квартали 2016 року.

Розрахунок такого авансового внеску подається платником податку у податковій декларації за три квартали 2016 року. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірах, визначених статтею 123 цього Кодексу.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що штрафні санкції застосовуються в розмірі визначеному в ст. 123 Податкового кодексу України.

Пунктом 123.1 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України у редакції, що діяла як до 1 січня 2016 року так і на момент подання декларації, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового в зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.п.14.1.152 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Розрахунок авансового внеску подається платником податку у податковій декларації за три квартали 2016 року. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.

Згідно з пунктами 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений У порядку визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.

Як вбачається із матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» допустило порушення в частині своєчасності сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, а саме: грошове зобов`язання з граничним терміном сплати - 30.12.2016 року було сплачено 13.01.2017 року на суму 374823,5 грн з затримкою на 14 календарних днів.

Позивач у позові зазначає, що ним у р.26 «авансовий внесок 2/9 податку на прибуток, що підлягає сплаті до 31 грудня 2016 року» не міститься декларування сум авансового внеску, тому, на думку позивача, він не повинен був його сплачувати до 31.12.2016 року.

З такими доводами позивача суд не погоджується, в зв`язку із тим, що із 01.01.2016 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 р. № 909-VIII.

Зокрема Законом № 909-VIII для платників податку на прибуток у 2016 році повернувся квартальний звітний період для тих, хто має доходи більш ніж 20 млн грн (п.п. 137.4-137.5 ПКУ).

Крім того, скасовано авансові платежі з податку на прибуток. Проте є виняток для сплати авансового внеску в розмірі 2/9 суми податку, визначеного до сплати в декларації за 9 місяців 2016 року. Цей авансовий внесок сплачуться до 31.12.2016 лише ті, хто подаватиме декларацію поквартально.

Відповідно до уточненої податкової декларації з податку на прибуток, яка була подана позивачем до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві за реєстраційним № показники рядка 01 декларації відображають дохід у розмірі 114 847 933 грн. Тобто, позивач має суму доходу більше, ніж 20 млн грн та подає декларацію з податку на прибуток поквартально.

З вищенаведеного слідує, що позивач зобов`язаний був сплатити суму авансових внесків до 31.12.2016 року, незважаючи на те, що ним не зазначена сума у податковій декларації в рядку 26.

Оскільки сума авансових внесків не була сплачена у строк до 31.12.2016 року, а була сплачена позивачем 13.01.2017 року, суд погоджується із висновками відповідача про порушення термінів сплати авансового внеску з податку на прибуток на 14 календарних днів.

Податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2018 року відповідачем прийнято у зв`язку з порушенням Позивачем термінів сплати авансових внесків з податку на прибуток за 9 місяців 2016 року, які були самостійно визначені та нараховані державним підприємством в декларації від 08.12.2016 року.

Тому суд вважає, що Відповідачем правомірно, у відповідності до вказаних вище норм Податкового кодексу України були застосовані санкції у розмірі 25% погашеної суми боргу.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛЛ-ФАСТ УКРАЇНА» (03118. М. Київ, пр-т Червонозоряний, б. 115, ) відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Г. Вєкуа