Справа № 826/12495/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 вересня 2019 року № 826/12495/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" (93108, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Жовтнева, 313) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 2) про скасування податкового повідомлення-рішення та вчинення певних дій,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" (надалі також - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м Києві (надалі також - відповідач 1), Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі також - відповідач 2) про зобов`язати ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняти рішення про списання суми безнадійного податкового боргу ТОВ «Метали і полімери» () по сплаті податку на додану вартість у сумі 1391593,86 (один мільйон триста дев`яносто одна тисяча п`ятсот дев`яносто три) гривні 86 копійок; скасування податкового повідомлення - рішення від 10.07.2017 р. № виписане ГУ ДФС у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2017 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідно до пп.11 п.12.3 ст.12 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, є неправомірним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду заперечення (відзив) на адміністративний позов, з підстав того, що під час перевірки позивачем не було надано контролюючому органу первинних бухгалтерських документів в повному обсязі, а отже, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності вимог законодавства.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08.06.2017 р. по 09.06.2017 р., згідно із пунктом 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (із змінами та доповненнями), наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 02.06.2017 р. № 4427 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «Метали і полімери» (код 35653261), ОСОБА_1 - заступником начальника відділу митного аудиту управління фінансового контролю та операцій у сфері ЗЕД Головного управління ДФС у м. Києві, інспектором податкової та митної справи II рангу, керівником робочої групи; ОСОБА_2 - головним державним ревізором-інспектором відділу митного аудиту управління фінансового контролю та операцій у сфері ЗЕД Головного управління ДФС у м. Києві, інспектором податкової та митної справи II рангу, проведена документальна невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Метали і полімери» (код 35653261) дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, за митними деклараціями від 10.06.2014 р. №702020001/2014/005035 та від 15.07.2014 р. №702020001/2014/5854

За результатом перевірки складено акт від 15.06.2017 р. №627/26-15-14-06-05/35653261 (надалі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення: частин 4 та 10 статті 260, частини 2 статті 263, пунктів 1, 4 та 5 частини 1 статті 266 Митного Кодексу України Закону України від 13.03.2012 року №4495-VI (зі змінами та доповненнями), п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, пунктів 21 та 26 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 «Питання пов`язані із застосуванням митних декларацій» в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 1 391 593,86 гривень.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки позивачем подано заперечення, за результатом розгляду заперечень контролюючим органом листом від 05.07.2017 р. №19765/10/26-15-14-06-05-16, повідомив позивача, що висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення позивача - без задоволення.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.07.2017 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезення на територію України товарів у розмірі 1739492,32 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 1391593,86 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 347898,46 грн.

Не погоджуючись з спірним податковим повідомленням-рішенням позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 14.09.2017 р. №20484/6/99-69-11-03-03-25, яким спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач вважає вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метали і полімери» зареєстровано з лютого 2008 року по 30 липня 2015 року Позивач був зареєстрований та знаходився за адресою: 94204, Україна, Луганська обл., м. Алчевськ, вул. Московська, буд. 4А та знаходився на податковому обліку у Алчевській ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області.

У зв`язку з тимчасовою окупацією Луганська обл., м. Алчевська ТОВ «Метали і полімери» 30.07.2015 р. змінило своє місцезнаходження на місто Київ, вул. Мечникова, 9 та знаходиться на обліку у ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В подальшому 24.05.2016 року Позивачем змінено місцезнаходження на адресу: 93108, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Жовтнева, 313.

Після зміни місцезнаходження Позивача він залишився на податковому обліку до ДПІ у Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м. Києві.

Відповідач 1 зазначає, що ТОВ «Метали і полімери» відповідно до частини 4 статті 260 МК України та пункту 21 Положення заявлено на періодичне переміщення за МД від 10.06.2014 р. №702020001/2014/005035 товар «гарячеоцинкований сталевий лист в рулонах згідно EN 10346. Являє собою прокат плоский тонколистовий холоднокатаний з низько вуглецевої сталі марки DX51D+Z MB, оцинкований методом гарячого цинкування, у рулонах, розмір: 0,38*1250- 59560кг, 0,43*1250- 965400кг, покриття цинком 100 г/м2 з обох сторін....», загальною вагою 1024960,00 кг., митною вартістю 9219004,75 грн.

ТОВ «Метали і полімери» з урахуванням вимог частини 4 статті 260 МК України та статті 26 Положення подано додаткову МД від 15.07.2014 р. № 702020002/2014/5854 до періодичної МД від 10.06.2014 р. № 702020001/2014/005035, за якою заявлено до оформлення товар «гарячеоцинкований сталевий лист в рулонах згідно ЕК 10346...», загальною вагою 789570,00 кг., митною вартістю 6957969,28 грн.

До митного оформлення ТОВ «Метали і полімери» за МД від 15.07.2014 р №02020002/2014/005854 подано для здійснення такого оформлення документи, а саме: залізничні накладні для внутрішнього сполучення від 17.06.2014 р. № 40071573, від 17.06.2014 р. № 40130973, від 21.06.2014 р. №40195786, від 24.06.2014 р. №40274854, від 28.06.2014 р. №40349243, коносамент від 14.01.2014 р. № APLUO65B17780 (далі - Коносамент), прейскурант (прайс - лист) виробника товару від 30.10.2013 р. № б/н, розрахунок ціни (калькуляція) від 30.10.2013 р. № б/н, інвойс від 13.11.2013 р. №HJ20131104MPDX-3, рахунок-фактуру (інвойс) від 09.01.2014 р. №HJ20140109MPDX, пакувальний, лист від 09.01.2014 р. № б/н, страховий поліс від 13.01.2014 р. №014000468, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 28.10.2013 р. №SD281013, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 31.10.2013 р. №3, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 31.10.2013 р. №4, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) від 14.01.2014 р. №2761, резервна копія від 26.07.2001 р. №915, сертифікат про походження товару загальної форми від 17.01.2014 р. №ССРІТ130294288, сертифікат якості від 09.01.2014 р. №Z20140109, копія митної декларації країни відправлення від 21.01.2014 р. №70027945.

Відповідно до відмітки, (штамп «Під митним контролем») Одеської митниці ДФС (станом на переміщення товарів через митний кордон України - Південна митниця Міндоходів) на Коносаменті, який надавався до митного оформлення за МД від 15.07.2014 №702020002/2014/005854 товар «гарячеоцинкований сталевий лист в рулонах згідно EN 10346Г…» у кількості 789570,00 кг., було переміщено через митний кордон України 16.06.2014 р. та 28.06.2014 р. доставлено до митниці оформлення періодичної митної декларації (МД від 15.07.2014 р. №702020002/2014/005834), а саме до Луганської митниці (згідно з відміткою (штамп «Під митним контролем») Луганської митниці).

Луганською митницею 15.07.2014 р. відмовлено в оформленні товару «гарячеоцинкований сталевий листі в рулонах згідно ЕN 10346...» у кількості 789570,00 кг. за МД від 15.07.2014 р. №702020002/2014/5854 з причини порушення вимог пунктів 21, 26 Положення, в частині не сплати митних платежів у строки встановлені чинним, на момент здійснення оформлення, законодавством, що справлялись під час переміщення або у зв`язку з переміщенням товарів через митний кордон України та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №702020002/2014/00025 (далі - Картка відмови).

За інформацією від Луганської митниці станом на 15.07.2014р. (на дату подання МД від 15.07.2014 р. № 2014/5854) на депозитному рахунку Луганської митниці грошові кошти підприємства були відсутні, та як наслідок, митні платежі не були сплачені у встановлені законодавством строки, чим порушено вимоги пунктів 21,26 Положення.

Загальна сума митних платежів, що підлягала сплаті на момент здійснення митного оформлення товарів за МД від 15.07.2014 р. № 702020002/2014/5854 складала 1391593,86 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 р. прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08.12.2015 р. на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України Урядовий портал. Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Так, згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України до зазначених населених пунктів належать, зокрема, міста Донецьк і Краматорськ.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Згідно зі статтею 10 Закону протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У свою чергу, п. 18 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка була затверджена наказом Мінфіну України 20 квітня 2015 р. №449 та яка діяла у період з 29.05.2015 р. (в редакції на час прийняття та до набрання чинності 17.05.2016 р. наказом від 28.03.2016 р. № 393), платники єдиного внеску, зазначені у розділі II цієї Інструкції, які перебувають на обліку в фіскальних органах, розташованих на території населених пунктів, відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, де проводилася антитерористична операція, звільняються від виконання обов`язків платників єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Наявність Сертифікатів як належних доказів в силу статті 10 вказаного Закону є підставою для звільнення платника від відповідальності, передбаченої статтею 123 Податкового кодексу України, за неналежне виконання зобов`язань щодо своєчасної сплати грошового зобов`язання.

В матеріалах справи міститься Сертифікат №2715 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 03.02.2015 р., виданий Торгово-промисловою палатою України (надалі - Сертифікат №2715).

З Сертифікату №2715 вбачається, що форс-мажорні обставини для ТОВ "Метали і полімери" настали - 12.05.2014 р. та закінчилися - тривають, дату встановити неможливо.

Таким чином, зазначеним вище сертифікатом ТОВ "Метали і полімери" засвідчено настання обставин непереборної сили, що свідчить про звільнення такого платника від нарахування штрафних санкцій та пені починаючи з 12.05.2014 р.

Контролюючим органом при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення не враховано принцип презумпції правомірності з огляду на прийняття Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), внаслідок дії якого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків.

Незважаючи на заборону передбаченою нормою спеціального Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VІІ контролюючим органам нараховувати платникам податку штрафні санкції та пеню за умови існування у таких платників сертифікату Торгово-промислової палати України, відповідачем 1 було протиправно нараховано ТОВ "Метали і полімери" штраф у сумі 347898,46грн.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 липня 2019 року по справі №805/1959/17-а (адміністративне провадження №К/9901/40666/18).

Крім того, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Суд приймає до уваги наступне.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року №2343-XII (надалі - Закон №2343-XII) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частина 2 ст. 19 Закону №2343-XII встановлює, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Отже, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходів, спрямованих на забезпечення їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 08.06.2016 р. №913/658/16 порушено провадження у справі про банкрутство боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та введено процедуру розпорядження майном боржника ТОВ «Метали і полімери».

Згідно з ч. ч. 1, ч. 3 ст. 19 Закону N 2343-XII Мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Отже, системний аналіз наведених норм свідчить, що ч. 1 ст. 19 Закону №2343-XII визначала абсолютну заборону на застосування під час мораторію всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому санкції за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Як встановлено, судом та не спростовано сторонами, що заборгованість у позивача виникла в 2014 р., а справу про банкрутство порушено в 2016 р., а отже, в даному випадку, діє мораторій на нарахування пені та штрафних санкцій, а отже відповідачем 1 було протиправно нараховано ТОВ "Метали і полімери" штраф у сумі 347898,46 грн за спірним податковим повідомленням-рішенням.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач повідомляв відповідача про порушення справи про банкрутство ТОВ "Метали і полімери".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 10.07.2017 р. № виписане ГУ ДФС у м. Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов`язати ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняти рішення про списання суми безнадійного податкового боргу ТОВ «Метали і полімери» () по сплаті податку на додану вартість у сумі 1391593,86 (один мільйон триста дев`яносто одна тисяча п`ятсот дев`яносто три) гривні 86 копійок, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Підпунктом 101.2.4 п. 101.2 ст. 101 ПК України встановлено, що під терміном «безнадійний» розуміється, у тому числі, податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Згідно п. 101.5 ст. 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ст. 101 ПК України розроблений Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577.

У відповідності до підпункту 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти, податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Такий факт непереборної сили підтверджується зокрема Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Підпунктом 4.1 розділу ІV вищенаведеного Порядку встановлено, що у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

Пунктом 4.1 розділу IV вказаного Порядку встановлено, що у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.

До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

Крім цього, згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 1669-VІІ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширювалась на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Статтею 11 цього Закону Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.

Підставою для такого звільнення є заява платника податку, яка подається ним до контролюючого органу за місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі та сертифікат Торгово-промислової палати України.

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем надано відповідачу 2 заяву 20.05.2015 р. №1-5 про списання безнадійного податкового боргу та Сертифікати ТПП України від 03.02.2015 р. № 2851 та від 03.02.2015 р. №2715 засвідчують настання у позивача форс-мажорних обставин з 12.06.2014 р. та 12.05.2014 року відповідно до ст. 100 Податкового кодексу України, які звільняють від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань (як передбачено ст. 10 ЗУ № 1669).

З аналізу матеріалів справи та норм права вбачається, що позивачем виконано норми права та подано відповідну заяву з сертифікатами ТПП, за результатом розгляду якої відповідач 2 повинен був прийняти відповідне рішення.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обрана Судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, Суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню, шляхом: зобов`язати ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" про списання безнадійної заборгованості від 20.05.2015 р. №1-5 та прийняти відповідне рішення.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" (93108, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Жовтнева, 313) задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення - рішення від 10.07.2017 р. № прийняте ГУ ДФС у м. Києві.

3. Зобов`язати ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" про списання безнадійної заборгованості від 20.05.2015 р. №1-5 та прийняти відповідне рішення.

4. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" (93108, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Жовтнева, 313; 3) судові витрати у розмірі 9692,36 грн (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні 36 копійок).

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій