Справа № 320/2197/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року справа № 320/2197/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» до Київської міської митниці ДФС про скасування рішень,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» (далі - позивач) з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просить суд:

- скасувати рішення Київської міської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000059/2 від 13.03.2019;

- скасувати картку відмови Київської міської митниці ДФС України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00564 від 13.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару «плитка керамічна облицювальна глазурована», який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині другій статті 53 Митного кодексу України, та чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості.

Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосування резервного методу.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що додані позивачем до митної декларації документи не містять всіх відомостей, що підтверджують задекларовані числові значення складових митної вартості.

Зокрема, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем, серед іншого, не подано до митного оформлення банківські платіжні документи в підтвердження оплати за надані транспортні-експедиторські послуги з перевезення товару, за яким митним органом в подальшому було прийнято рішення про коригування митної вартості. Також, відповідач зазначив, що в порушення вимог зовнішньоекономічного контракту в інвойсі відсутня інформація щодо місця відправки товару.

У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірне рішення прийняте органом доходів і зборів з урахуванням вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій вказав, що твердження відповідача щодо відсутності документів на підтвердження заявленої митної вартості товару є безпідставними та необґрунтованими. Також позивач зазначив, що до виникнення спірних правовідносин відповідач вже здійснював митне оформлення товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» в рамках того ж контракту з тим же контрагентом, за першим методом, що підтверджується відповідними вантажними митними деклараціями. За викладених умов, здійснення коригування митної вартості товару відповідачем, на думку позивача, не відповідає принципам здійснення митної справи, закріпленим в ст. 8 Митного кодексу України.

У запереченнях відповідач стверджував, що всі дії та рішення посадових осіб митниці є аргументованими та відповідають вимогам законодавства з питань митної справи. Також зазначив, що при здійсненні порівняння рівня заявленої позивачем митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС. Так, мінімальний рівень митної вартості подібних за фізичними характеристиками товарів становить: товар №1 - 0,563 USD/кг за митною декларацією №UA500010/2019/004598 від 27.02.2019, товар №2 0,564 USD/кг за митною декларацією №UA500010/2019/4596 від 27.02.2019. Надані позивачем декларації за 2018 рік в якості додаткових документів прийняті до уваги митним органом, але не стали підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів у зв`язку із наявністю митних оформлень подібних (аналогічних) за фізичними характеристиками товарів за мінімальною митною вартістю 0,56 USD/кг за період 90 днів, що передував митному оформленню. Подані декларантом позивача декларації були оформлені за минулий 2018 рік, що не можна вважати часом максимально наближеним до митного оформлення товару за декларацією позивача №UA100010/2019/322931.

З огляду на виявлені митним органом розбіжності у поданих позивачем до митного оформлення документах, у відповідача були підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі №320/2197/19, витребувано докази у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 02.07.2019.

Протокольною ухвалою суду від 02.07.2019 повторно витребувано докази по справі та відкладено підготовче судове засідання на 11.07.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справи №320/2197/19 по суті після закриття підготовчого судового засідання 11.07.2019 та постановлено здійснювати подальший розгляд справи №320/2197/19 у порядку письмового провадження.

У судовому засіданні 11.07.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити; представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Також присутні у підготовчому судовому засіданні 11.07.2019 уповноважені представники сторін подали заяви, відповідно до яких проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечували та надали згоду на початок розгляду справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання (т.1, а.с.50-51).

Також присутні у підготовчому судовому засіданні 11.07.2019 уповноважені представники сторін заявили клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (т.1, а.с.52-53).

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

11.05.2017 між ТОВ «ЕТАЛОН-К» та компанією PAMESA CERAMICA S.L., резидентом Іспанії, було укладено Контракт №40/МК17 (далі - «Контракт»), п.1.1. якого передбачено, що продавець (PAMESA CERAMICA S.L.) продає, а покупець (ТОВ «ЕТАЛОН-К») купує товари відповідно до інвойсів (рахунків-фактур) (т.1, а.с.19-30).

Згідно з п. 4.1. Контракту, ціна за одиницю товару встановлюється в Євро (EUR), і зазначається інвойсах (рахунках-фактурах) на кожну партію товару за цим Контрактом.

Відповідно до п. 3.1. Продавець поставляє Покупцю Товар на умовах, зазначених в інвойсі (на підставі ІНКОТЕРМС 2010).

Відповідно до п. 8.2. Контракту, умовою оплати є відстрочення платежу - протягом 180 днів після дати поставки.

До зазначеного Контракту Позивачем та PAMESA CERAMICA S.L. підписано Додаток № І від 13.07.2017, в якому сторони обумовили, що Продавець надає Покупцеві знижку:

- у розмірі 43-53% від ціни, зазначеної в прайс-листі на всі декоративні елементи керамічної плитки PAMESA і HOME, які продаються поштучно, але не менше однієї коробки;

- у розмірі 7% від ціни, зазначеної в прайс-листі на всі елементи базової керамічної плитки ATRIUM, які продаються повними палети.

21.01.2019 до контракту між позивачем та PAMESA CERAMICA S.L. укладено Додаток №3, в якому сторони додатково погодили знижку в розмірі 2% на товар, замовлений в січні 2019 року за проформами-інвойсами №001556/91, №001556/91-М, №001557/91, №001557/91-М, №001558/91, №001558/91-М, №001559/91, №001559/91-М, №001560/91, №001560/91-М, №001561/91, №001561/91-М, №002421/91.

Зазначеним Додатком №3 до Контракту строк оплати на умовах відстрочення платежу за зазначеними вище інвойсами збільшено до 210 днів з дати складення відповідного інвойсу.

Згідно з умовами Контракту, з урахуванням Додатку №1 від 13.07.2017 та Додатку №3 від 21.01.2019 нерезидентом за Інвойсом (рахунком-фактурою) №002421/91 від 05.02.2019 (т.1, а.с.31-32) поставлено Позивачу обумовлений товар на умовах EXW ES ALMAZORA (CASTELLON), відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року), на загальну суму 7086,65 євро.

11.03.2019 позивачем до Київської міської митниці ДФС шляхом електронного декларування було подано митну декларацію №UA100010/2019/322931 (т.1, а.с.16-18), у графі 31 якої позивачем був зазначений наступний товар:

- плитка керамічна облицювальна глазурована, завтовшки не більше 15 мм, кам`яної кераміки для покриття підлоги;

- плитка керамічна облицювальна глазурована, завтовшки не більше 15 мм, із тонкої кераміки для внутрішнього облицювання стін.

Як вбачається із зазначеної вище декларації, митна вартість визначалася позивачем із застосуванням основного методу за ціною договору (контракту) та склала 239710,49 грн. Поставка товару відбулася на умовах EXW ES ALMAZORA (CASTELLON).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу, серед іншого, були подані, зокрема:

- (4104) зовнішньоекономічний контракт №40/МК17 від 11.05.2017 з додатками до нього (Додаток № 1 від 13.07.2017, Додаток №2 від 07.12.2018, Додаток №3 від 21.01.2019);

- (0380) інвойс №002421/91 від 05.02.2019;

- (0705) коносамент №2019 А 02049 001 від 08.02.2019;

- (0730) автотранспортна накладна CMR №26434 від 09.03.2019;

- (3007) довідка про транспортні витрати №7829 від 04.03.2019;

- (9000) копії митних декларацій, за якими було здійснено митне оформлення ідентичних товарів №UA100010/2018/147433, №UA100010/2018/147435 від 09.09.2018, №UA100010/2018/150789, №UA100010/2018/150791 від 04.10.2018, №UA100010/2018/154764, №UA100010/2018/154765 від 02.11.2018, №UA100010/2018/154839 від 24.11.2018;

- (3014) прайс-лист виробника 2019 від 01.01.2019;

- (9000) рахунок за послуги перевезення №299824 від 04.03.2019;

- (4301) договір №841/15 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 16.04.2015;

- (9000) протокол розбіжностей до договору від 16.04.2015;

- (9610) експортна декларація 19ES0039 від 06.02.2019 разом з перекладом на українську мову.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у митній декларації №UA100010/2019/322931 від 11.03.2019 митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, що надані документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (т.1, а.с.100).

Зокрема, до митного оформлення не надана заявка на перевезення, в якій, згідно умов договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 16.04.2015 №841/15 (далі договір від 16.04.2015 №841/15), зазначається вартість послуг перевезення. Також митний орган вказав, що позивачем не було надано банківські платіжні документи за рахунком від 27.02.2019 № 299261. Так, на думку відповідача, зазначений рахунок існував на момент подачі позивачем декларації, оскільки умовами договору від 16.04.2015 №841/15 передбачена оплата за послуги перевезення у триденний строк з моменту пред`явлення рахунку. Серед розбіжностей в поданих позивачем документах митний орган вказав на відсутність в інвойсі місця відправки товару.

Посилаючись на положення статті 53 МК України, митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: документи, що спростовують неточності у наданих до митного оформлення документах; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, транспортно-експедиційний договір, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, заявка та банківські документи щодо оплати транспортних витрат; виписку з бухгалтерської документації; банківські платіжні документи щодо оплати за товар; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; належним чином перекладена копія декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вказаний запит 12.03.2019 позивачем було надано додаткові документи разом із супровідним листом №299 від 12.03.2019 (т.1, а.с. 101-104). Так, позивач надав відповідачу наступні документи:

- експертний висновок №КТП-0627 від 12.03.2019 Київської обласної Торгово-промислової палати;

- бухгалтерські документи, що стосуються товару за 2018 рік, а саме: видаткова накладна № ЦБФ00001757 від 25.10.2018, №ЦБФ00001893 від 31.10.2018; №ЦБФК0001791 від 19.12.2018; №ЦБФ00001006 від 03.10.2018; №ЦБФ00001389 від 17.10.2018; №ЦБФ00000622 від 19.09.2018;

- заявка на послуги перевезення №3 від 28.02.2019;

- оплата за попередні поставки за контрактом, а саме: платіжне доручення №196 від 12.02.2019, за яким було сплачено інвойс №010163/83 від 10.05.2018, інвойс №010162/83 від 10.05.2018;

- переклад експортної ВМД 19ES0839 від 06.02.2019.

Позивач звернув увагу відповідача, що банківські платіжні документи не можуть бути надані до митного оформлення, оскільки контрактом передбачено оплата за товар на умовах відстрочення платежу протягом 180 днів після дати поставки товару. Страхові документи не надаються, оскільки позивачем заявлений до оформлення товар не страхувався.

Окремо ТОВ «Еталон-К» зазначило, що митним органом в електронному повідомленні невірно зазначено реквізити рахунку за послуги перевезення товару. Надання ж банківських документів, що підтверджують оплату рахунку №299824 від 04.03.2019 за послуги перевезення, не є можливим на момент декларування товарів. Так, Протоколом розбіжностей б/н від 16.04.2015 до договору від 16.04.2015 №841/15 сторони погодили наступні умови оплати: 3 банківські дні з моменту митного оформлення вантажу на підставі рахунку, якщо в заявці або інших додатках до договору на конкретну партію вантажу не узгоджені інші терміни, порядок і умови розрахунку.

13.03.2019 Київською міською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості №UA100010/2019/000059/2 (т.1, а.с.125-130), згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації №UA100010/2019/322931 від 11.03.2019 скоригував (збільшив) на 3 784, 59 євро.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що позивачем надані документи не в повному обсязі і містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, тобто надані позивачем документи, на думку Київської міської митниці ДФС, не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості товару, а додатково надані документи не усунули виявлених розбіжностей, що зумовило неможливість підтвердити заявлену позивачем митну вартість товару відповідно до частини другої статті 58 МК України.

Так, відповідач зазначає, що ТОВ «Еталон-К» не було надано до митного оформлення банківські платіжні документи за рахунком від 27.02.2019 № 299261, незважаючи на те, що умовами договору від 16.04.2015 №841/15 передбачено здійснення оплати протягом 3 днів з часу пред`явлення рахунку. Також відповідач вказує на те, що інвойс не містить місце відправки, всупереч п.3.1. контракту, а п. 4.1. зазначеного контракту протирічить п. 4.2.

Серед іншого, митний орган в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів вказав на те, що дані митної декларації країни відправлення неможливо ідентифікувати ані з вагою, ані з митною вартістю заявленого до оформлення товару.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, Київська міська митниця ДФС видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00564 від 13.03.2019.

У зв`язку з відмовою Київської міської митниці ДФС у митному оформленні, позивач здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію заявленого до митного оформлення товару за новою митною декларацією №UA100010/2019/323293 від 13.03.2019 (т.1, а.с.131-138).

Розмір переплати податків і зборів позивачем після коригування митної вартості становить 22491,48 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина пята статті 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Відповідно до частини 3 статті 58 МК у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу

Згідно з частинами 1-3 статті 64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 55 МК передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, зазначену ним у митній декларації №UA100010/2019/322931, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до зазначених в частині другій-четвертій ст. 53 Митного кодексу України умов, а подані документи містили розбіжності.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає ст. 53 Митного кодексу України.

Зокрема, перелік наданих документів зазначено в гр. 44 поданої до оформлення митної декларації №UA100010/2019/322931.

Суд погоджується з тим, що з огляду на умови поставки товару (EXW), у позивача не було зобов`язань щодо здійснення страхування товару. Відтак, це право позивача, яким він не скористався, що пояснює відсутність страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що право митного органу на висунення письмової вимоги щодо надання додаткових документів виникає лише у вичерпному переліку випадків, зокрема, в разі, коли документи містять розбіжності, містять ознаки підробки, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З огляду на те, що суб`єкт владних повноважень, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, може посилатись лише на підстави, які враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, суд, надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваного рішення, насамперед надаватиме оцінку зазначеним в оскаржуваному рішенні підставам, якими відповідач керувався при прийнятті рішення про коригування митної вартості.

Щодо ненадання позивачем до митного оформлення банківських платіжних документів за рахунком на оплату №299261 від 27.02.2019 за договором про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 16.04.2015 №841/15.

Як вcтановлено судом, позивачем не подавався до митного оформлення рахунок на оплату послуг перевезення №299261 від 27.02.2019, про який відповідач помилково зазначає в оскаржуваному рішенні.

Натомість, за надані послуги з перевезення товару позивачу був виставлений рахунок від 04.03.2019 №299824, який і було подано позивачем до митного оформлення, про що свідчать відомості з гр. 44 декларації №UA100010/2019/322931.

З Протоколу розбіжностей б/н від 16.04.2015 (т.1, а.с.94-97) вбачається, що сторони Договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 16.04.2015 №841/15 погодили наступні умови оплати наданих послуг: протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту митного оформлення вантажу на підставі рахунку, якщо в Заявці або в інших додатках до договору на конкретну партію вантажу не узгоджені інші терміни, порядок і умови розрахунків.

Судом з`ясовано, що Заявка про надання транспортно-експедиторських послуг від 28.02.2019 №3 (т.1, а.с.113) не містить взагалі умов розрахунків за надані послуги. Інших додатків до договору від 16.04.2015 №841/15 щодо змін умов оплати наданих послуг сторони не укладали. Відтак, при визначенні порядку розрахунків за надані послуги перевезення сторони договору керувалися саме Протоколом розбіжностей б/н від 16.04.2015 (т.1, а.с.94-97).

Відтак, на момент митного оформлення товару позивачем об`єктивно не могли бути надані банківські платіжні документи до рахунку на оплату послуг за договором від 16.04.2015 №841/15, оскільки строк для оплати зазначеного рахунку ще не настав.

З огляду на те, що всі необхідні для встановлення даних обставин документи були наявні у митного органу, суд робить висновок про те, що оскаржуване рішення виносилося митним органом без належного вивчення та дослідження поданих ТОВ «Еталон-К» документів, зазначених в гр.44 митної декларації №UA100010/2019/322931.

Щодо тверджень відповідача в оскаржуваному рішенні про те, що, в порушення п.3.1. зовнішньоекономічного контракту від 11.05.2007 №40/МК17, в інвойсі не міститься інформація щодо місця відправки.

Суд критично ставиться до зазначених доводів відповідача, з огляду на таке.

В п.3.1. контракту зазначено, що поставка товару здійснюється на умовах, які зазначені в інвойсі. Відповідач в оскаржуваному рішенні не заперечує та погоджується, що згідно з наданим до митної декларації інвойсом, умови поставки товару EXW. Проте, митний орган вважає, що наданий інвойс не містить місця відправки, з чим суд не погоджується.

З огляду на значення інвойсу та інформацію, яку він містить, застосування п. 3.1. контракту неможливо без врахування п. 4.2., в якому міститься місце поставки товару Almazora. Як з`ясовано в судовому засіданні, муніципалітет Альмасора (Almazora) входить до складу провінції Кастельйон (CASTELLON) в Іспанії.

З довідки про транспортні витрати від 04.03.2019 №7829 (т.1, а.с.35) вбачається, що транспортування товару здійснювалося за маршрутом Кастельйон (Іспанія) до порту Валенсії (Іспанії). Зазначена довідка надавалася позивачем до митного оформлення товару.

В підтвердження місця поставки товару позивачем надавалася до митного органу також експортна декларація (митна декларація країни відправлення) №19ES110300839 в перекладі на українську мову.

Натомість, в оскаржуваному рішенні Київська міська митниця ДФС робить помилково посилання на митну декларацію країни відправлення №19ES8833 від 25.01.2019, яка не подавалася ТОВ «Еталон-К» до митного оформлення.

З викладеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги документи, подані позивачем для митного оформлення та які містять посилання на місце відправки товару.

Натомість, митний орган в оскаржуваному рішенні неодноразово робить посилання на реквізити документів, які не мають відношення до оформлення товару за декларацією позивача №UA100010/2019/322931.

З огляду на те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження розбіжності, зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні, у Київської міської митниці ДФС були відсутні підстави для висунення вимоги про надання позивачем додаткових документів в порядку ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

З цих підстав, суд не вважає за необхідне надавати оцінку тим розбіжностям, які відповідач зазначив в рішенні про коригування митної вартості щодо додатково наданих позивачем документів.

Отже, у даній справі суд встановив, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Твердження митного органу про те, що у наданих декларантом документах виявлено розбіжності чи неточності, декларант надав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, виявились безпідставними, а вимоги про надання додаткових документів - незаконними.

У даній справі суд також не встановив існування яких-небудь обмежень для визначення митної вартості задекларованого товару за ціною договору, з наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Щодо спрацювання Автоматизованої системи управління ризиками, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 361 МК України з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - робота органів доходів і зборів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у органів доходів і зборів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Суд зазначає, що орган доходів і зборів при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Суд звернув увагу, що в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив про спрацювання системи управління ризиками за митною декларацією №UA100010/2019/322267, яка не подавалася позивачем до оформлення.

Натомість, ТОВ «Еталон-К» подано до митного оформлення декларацію №№UA100010/2019/322931.

Відтак, незрозуміло, яким чином спрацювання системи управління ризиками за митною декларацію, яку позивач не подавав, вплинуло на здійснення більш ретельного контролю за визначенням митної вартості товару, зазначеного в декларації №UA100010/2019/322931.

Враховуючи зазначене вище, суд констатує, що орган доходів і зборів неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, вимоги позивача про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000059/2 від 13.03.2019 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо джерела інформації, яка слугувала підставою для коригування митної вартості імпортованого товару, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товару, оформленого за митними деклараціями від 27.02.2019 №UA500010/2019/004598 та №UA500010/2019/4596 з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер вказаної митної декларацій, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митних декларацій від 27.02.2019 №UA500010/2019/004598 та №UA500010/2019/4596 є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Таким чином, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв протиправне рішення про коригування митної вартості товарів.

Щодо вимог позивача про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00564 від 13.03.2019, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Оскільки на час прийняття оскаржуваної картки відмови у прийнятті митної вартості, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені частиною шостою статті 54 МК України, відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що при зверненні до суду позивач просить суд скасувати рішення Київської міської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000059/2 від 13.03.2019 та скасувати картку відмови Київської міської митниці ДФС України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00564 від 13.03.2019.

Так, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною другою статті 245 КАС України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки рішення Київської міської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів та картка відмови Київської міської митниці ДФС України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стосуються прав конкретного суб`єкта господарювання, вказані рішення є індивідуальними актами та підлягають оскарженню шляхом подання позову про визнання їх протиправними та скасування.

При цьому, неправильне словесне вираження позивачем способу захисту порушеного права не є підставою для відмови в його захисті, оскільки правомірність вимог позивача підтверджується матеріалами справи, а відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням цього, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування рішення Київської міської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000059/2 від 13.03.2019 та картки відмови Київської міської митниці ДФС України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00564 від 13.03.2019.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду 07.02.2019 було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн. (а.с.2).

Відтак, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1921,00 грн.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000059/2 від 13.03.2019.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської міської митниці Державної фіскальної служби України в прийняті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00564 від 13.03.2019.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-К" (ідентифікаційний код 36630287, місцезнаходження: 07400, Київська область, м.Бровари, бульвар Олега Оникієнка, буд. 125, офіс 15) судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятисот двадцять одна грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Київської міської митниці Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код 39422888, місцезнаходження: 03124, м.Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного тексту рішення 16.09.2019 року.

Суддя Кушнова А.О.