Справа № 520/1508/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р.Справа № 520/1508/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Селіна О.В.; представника відповідача Вернигора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.04.19 року по справі № 520/1508/19 за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВО "УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ" про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках товариства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ГУ ДФС у Харківській області, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ВО "УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ" у банку.

Підставами позову є доводи про те, що платник вчинив не допуск до перевірки. Указане діяння відповідно до ст.94 Податкового кодексу України є підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках у банку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року адміністративний позов - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що на його думку, посилання суду першої інстанції про відсутність події відмови від проведення перевірки є необгрунтованим, оскільки неповно з`ясовано обставини по справі, що підтверджені доказами.

Належним доказом відмови від проведення перевірки (не допуску посадових осіб контролюючого до проведення перевірки), в розумінні статті 73 КАС України, є акт, який засвідчує факт відмови платника податків від проведення документальної перевірки відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України.

Факт не допуску, тобто відмови від проведення перевірки, засвідчений актом №9884/20-40-14-03-07/37366256 від 10.12.2018. Даний акт було отримано представником підприємства, про що свідчить особистий підпис представника за довіреністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВО «Укрспецкомплект» відмовившись від проведення планової перевірки, звернулось до суду з позовом про визнання дій ГУ ДФС у Харківській області по проведенню перевірки протиправними та скасування наказу №8894 від 27.11.2018, у задоволенні якого відмовлено(справа №520/11228/18).

Отже, на думку позивача, посадовими особами контролюючого органу було дотримано у повному обсязі вимог ст. 81 Податкового кодексу України, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірок. А отже, у відтповідача не було законних підстав щодо їх не допуску, що є порушенням п.п.16.1.9, п.16.1.1, п.16.1 ст.іб. ст.81 Податкового кодексу України.

Також, позивач вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що ГУ ДФС у Харківській області звернулось до суду з позовною заявою, отже застосовується загальна процедура, яка не передбачає додаткових вимог щодо вищезазначеного строку.

Головне управління ДФС у Харківській області зверталось за особливою процедурою, в порядку статті 283 КАС України про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій платника ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» з підстави відмови у допуску до проведення перевірки за наказом №8894 від 27.11.2018.

Проте провадження ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 по справі №520/11356/18 було закрито у зв`язку з наявністю спору про право.

Отже, у такому випадку контролюючим органом дотримано вимоги порядку статті 283 КАС України, що узгоджуються з суттю адміністративного арешту майна як невідкладного заходу податкового примусу.

Також позовач зауважує, що суд першої інстанції приймаючи рішення не врахував, що положення абз.3 п.82.4 ст.82 ПКУ застосовуються податковим органом якщо перевірку вже було розпочато, проте платник надалі відмовився від її проведення. Положення цієї статті стосуються зупинення перевірки, а не дії наказу, а також поширюються лише на великого платника податків.

Отже, оскарження наказу на проведення перевірки не зупиняє його дію. Зупинити його дію можливо лише у порядку статтей 150-151 КАС України, як спосіб забезпечення позову.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому серед іншого зазначає, що копію наказу на проведення перевірки та повідомлення про проведення перевірки ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» отримано 07.12.2018 року, що менше ніж 10 днів до дня початку проведення планової перевірки, а саме за 3 дні до початку проведення перевірки.

На порушення п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» повідомлено про початок планової перевірки менше ніж за 10 днів до початку її проведення.

Крім того, відповідно до п.п. 1.2.1 п.1.2 розділу І «Методичних рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків», затверджених наказом ДФС України від 31.07.2014р. №22, рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки приймається керівником органу державної фіскальної служби відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79 та пункту 80.2 статті 80 розділу II Кодексу із зазначенням найменування органу державної фіскальної служби, який прийняв рішення та дати рішення, найменування та реквізитів суб`єкта (об`єкта), перевірка якого проводиться, мети, виду перевірки, періоду діяльності, який буде перевірятися, підстав для проведення перевірки, дати початку та тривалості перевірки тощо, яке з урахуванням вимог Кодексу оформлюється наказом, який підписується керівником або його заступником та скріплюється печаткою.

Відповідач окремо зауважує, що в оскаржуваному ж наказі №8894 від 27.11.2018 року взагалі не зазначено у відповідності до якого пункту статті 77 Податкового кодексу України призначено перевірку ТОВ «ВО «УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ». Зазначено про те, що перевірка призначена у відповідності статті 77 Податкового кодексу України. Стаття 77 ПК України містить 9 пунктів, на підставі якого з саме з них призначено перевірку з текста оскаржуваного наказу незрозуміло.

Крім того, в тексті наказу не зазначено прізвища, ім`я та по батькові посадових (службових) осіб, які будуть проводити перевірку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 27.11.2018р. контролюючим органом, ГУ ДФС у Харківській області було видано наказ №8894 з приводу призначення документальної планової перевірки Товариства.

10.12.2018 р. працівниками контролюючого органу було складено рукописний акт з приводу відмови ТОВ у допуску до перевірки.

11.12.2018 р. контролюючий органом було прийнято власне рішення №51567/10/20-40-14-03-16 з приводу умовного адміністративного арешту майна Товариства.

Доказів виконання цього рішення працівниками контролюючого органу матеріали справи не містять.

14.02.2019р. контролюючий орган звернувся до суду з вимогою про накладення адміністративного арешту на кошти платника у банку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена владним суб`єктом вимога порушує права та охоронювані законом інтереси відповідача у галузі податкової справи, а тому не підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними та визначені статтею 94 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 94.4 цієї статті арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Тобто, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту, розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду адміністративної справи №520/1508/19 є позовні вимоги ГУ ДФС у Харківській області про накладення арешту на кошти на рахунках ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» в установах банків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2018 року TOB «ВО «УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ» отримано повідомлення про проведення планової перевірки №1195 від 27.11.2018 року, копію наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 27.11.2018р. №8894 про проведення документальної планової виїзної перевірки TOB «ВО «Укрспецкомплект». Повідомлення отримано рекомендованим поштовим відправленням №060.

Отримання рекомендованого листа №060 07.12.2018 року підтверджується даними онлайн - сервісу Укрпошти - відстеження поштових відправлень.

З повідомлення №1195 від 27.11.2018р. вбачається, що Головне управління ДФС у Харківській області повідомляє, що з 10.12.2018 року буде проводитись планова виїзна перевірка ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно з наказом ГУ ДФС у Харківській області №8894, період за який буде проводитись перевірка визначено з 01.01.2016р. по 30.09.2018р.

Відповідно до п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Проте, копію наказу на проведення перевірки та повідомлення про проведення перевірки ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» отримано 07.12.2018 року, тобто менше ніж 10 днів до дня початку проведення планової перевірки, а саме за 3 дні до початку проведення перевірки.

Отже, суб`єктом владних повноважень в порушення п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, повідомлено ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» про початок планової перевірки менше ніж за 10 днів до початку її проведення, отже права на проведення зазначеної перевірки у суб`єкта владних повноважень не виникло.

Крім того, відповідно до п.п. 1.2.1 п.1.2 розділу І «Методичних рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків», затверджених наказом ДФС України від 31.07.2014р. №22, рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки приймається керівником органу державної фіскальної служби відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79 та пункту 80.2 статті 80 розділу II Кодексу із зазначенням найменування органу державної фіскальної служби, який прийняв рішення та дати рішення, найменування та реквізитів суб`єкта (об`єкта), перевірка якого проводиться, мети, виду перевірки, періоду діяльності, який буде перевірятися, підстав для проведення перевірки, дати початку та тривалості перевірки тощо, яке з урахуванням вимог Кодексу оформлюється наказом, який підписується керівником або його заступником та скріплюється печаткою.

Виконання зазначених умов вказаних статтей надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Дійсно, невиконання вимог п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Як було встановлено колегією суддів, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення позивач не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Отже, доводи Головного управління ДФС у Харківській області про своєчасне направлення на адресу позивача наказу про проведення перевірки до її початку не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм податкового законодавства, оскільки за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей.

Відповідно до ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу не мають права вимагати у платника податків отримувати витяг із відповідного реєстру про взяття такого платника податків на облік відповідно до вимог цього Кодексу.

Пунктом 77.7 ст. 77 ПК України передбачено, що строки проведення документальної планової перевірки встановлені ст. 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено ст. 83, 85 цього Кодексу (п. 77.8 ст. 77 ПК України).

Відповідно до п. 77.9 ст. 77 ПК України порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено ст. 86 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу вказаних норм видно, що у випадку недотримання порядку проведення документальної планової виїзної перевірки у платника податків виникає право на недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24.12.2010 р. у справі №21-25а10 та постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 815/4940/16, згідно якої платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Враховуючи викладене та беручи до уваги отримання позивачем копії наказу на проведення перевірки та повідомлення про проведення перевірки менше ніж 10 днів до дня початку проведення планової перевірки, колегія суддів дійшла висновку про правомірність недопуску посадових осіб суб`єкта владних повноважень, таким чином наслідки, а саме вимога про накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ВО "УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ" у банку є неправомірною.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року по справі № 520/1508/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року по справі № 520/1508/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 23.09.2019 року