Справа № 400/432/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/432/19

Категорія: 109020100 Головуючий в 1 інстанції: Фульга А.П.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 07.05.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа ОСОБА_2 , про:

- визнання протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 6,66 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області (далі Новоодеська МР), що перебуває у постійному користуванні ФГ "Праця, врожай, добробут";

- зобов`язання повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 6,66 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новоодеської МР, що перебуває у постійному користуванні ФГ "Праця, врожай, добробут".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відмова відповідача є протиправною, незаконною та такою, що порушує законодавство, оскільки порушено вимоги ст. 118 ЗК України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що надана позивачем до заяви копія Державного акту на право постійного користування землею не містить інформації про дату його реєстрації в Книзі записів державних актів на право постійного користування, тому не відповідає вимогам Постанови Верховної Ради України "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" від 13 березня 1992 року №2201-ХІІ. Також надана позивачем до заяви виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить інформацію про членів фермерського господарства, тому правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області задоволено.

Визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 6,66 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новоодеської МР, що перебуває у постійному користуванні ФГ "Праця, врожай, добробут".

Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 6,66 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новоодеської МР, що перебуває у постійному користуванні ФГ "Праця, врожай, добробут".

В апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- державний акт, виписаний на ім`я ОСОБА_2 , не відповідає вимогам Постанови Верховної Ради України "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею";

- передача земельної ділянки у власність є можливою лише за умови наявності у члена фермерського господарства земельної ділянки на праві постійного користування.

Відзивів на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 є керівником ФГ "Праця, врожай, добробут", засновником якого є ОСОБА_2 , отримавши у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства в межах Новоодеської МР, згідно державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого виконкомом Новоодеської МР на підставі рішення 8 сесії XXI скликання цього ж органу від 31 січня 1992 року.

23 березня 2017 року голова ФГ "Праця, врожай, добробут" ОСОБА_2 , членом якого є позивач, надав нотаріально посвідчену згоду на вилучення земельної ділянки, що надана йому у постійне користування для подальшої передачі у власність члену ФГ "Праця, врожай, добробут" ОСОБА_1 (заява зареєстрована в реєстрі за № 369).

07 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 6,66 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новоодеської МР, що перебуває у постійному користуванні ФГ "Праця, врожай, добробут".

ГУ Держгеокадастру України у Миколаївській області 07 лютого 2019 року надіслало позивачу відмову №Н-168/0-580/0/20-19-СГ, в якій зазначено, що копія Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею не містить інформації про дату реєстрації відповідного Державного акту в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з положень Закону України "Про фермерське господарство", поки за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка, претендувати на оформлення права власності на неї може лише він. Позивач згідно із ЗК України має право отримати безоплатно у власність земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення державної власності у розмірі встановленому законом, у випадку коли його право на таке, ще не було реалізовано.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам 14 Конституції України, ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ч.3 ст. 22, ст. 118, ч.1 ст. 121 ЗК України, ст.ст. 7, 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство", які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ч.3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Згідно копії Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, у відповідності з рішенням 8 сесії XXI скликання районної Ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області Української PCP від 31 січня 1992 року ОСОБА_2 (як засновнику ФГ "Праця, врожай, добробут") було надано у довічне успадковуване володіння 100 га землі в межах згідно з планом землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства.

24 червня 2016 року рішенням №20 Новоодеської МР погоджено надання дозволу ТУ Держгеокадастру в Миколаївській області щодо виготовлення правоустановчих документів на земельну ділянку, яка знаходиться у довічному користуванні громадянина України ОСОБА_2 для ведення селянського(фермерського) господарства площею 10 га, яка фактично ним використовується на території Новоодеської МР.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України.

Статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Частиною другою цієї ж статті визначено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

На підставі аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному ЗК України.

Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства.

При цьому, ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №816/1920/17.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що передача земельної ділянки у власність є можливою лише за умови наявності у члена фермерського господарства земельної ділянки на праві постійного користування.

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 10,0 га, що розташована на території Новоодеської СР, надана у довічне успадковуване володіння громадянину ОСОБА_2 , а не ФГ "Праця, врожай, добробут".

Отже, позивач як член ФГ "Праця, врожай, добробут" не має права на безоплатну приватизацію (одержання безоплатно у приватну власність) для ведення фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше переданих в довічне успадковуване володіння ОСОБА_2 як фізичній особі.

При цьому, нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 23 березня 2017 року про його згоду на вилучення із земельної ділянки загальною площею 10,0 га, ділянки для надання її у власність в розмірі земельної частки (паю) 6,66 ум. кад. га не має правового значення для вирішення даного спору.

Натомість, позивач має право на отримання земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства лише у загальному порядку, визначеному нормами ЗК України.

Водночас, судова колегія дійшла висновку щодо безпідставності мотивів відповідача при винесенні відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, виходячи з наступного.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України.

Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абз.1 ч.7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

При цьому, судова колегія зазначає, що саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду по справі №723/206/16-а від 21 серпня 2019 року.

Як вбачається зі змісту листа ГУ Держгеокадастру України у Миколаївській області №Н-168/0-580/0/20-19-СГ від 07 лютого 2019 року, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, те, що копія Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею не містить інформації про дату реєстрації відповідного Державного акту в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно копії Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею (наявного в матеріалах справи) вбачається, що останній зареєстрований у Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №18.

Крім того, Постановою Верховної Ради України "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" від 13 березня 1992 року №2201-XII встановлено форму державного акту на право постійного користування землею, якою передбачено лише наявність дати його видання, а не дати реєстрації в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею (про що помилково зазначає апелянт).

На сьогоднішній день вищезазначений акт є дійсним, оскільки у встановленому законом порядку його не визнано недійсним чи нікчемним, а відповідач, в свою, не наділений повноваженнями не приймати такий документ у зв`язку з тим, що, на його думку, є недоліки в його оформленні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що посилання ГУ Держгеокадастру України у Миколаївській області в листі №Н-168/0-580/0/20-19-СГ від 07 лютого 2019 року на відсутність інформації про дату реєстрації відповідного Державного акту в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею як підставу для відмови у наданні спірного дозволу є безпідставними, оскільки не відповідають вимогам ч.7 ст. 118 ЗК України.

Таким чином, відповідачем було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, які не передбачені ЗК України, а тому спірна відмова відповідача є протиправною та такою що ґрунтується на помилковому розумінні норм права, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовної вимоги в цій частині.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.