Справа № 461/2263/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа №461/2263/16-а

адміністративне провадження №К/9901/13133/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Рибачука А. І., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова (суддя Зубачик Н. Б.) від 10 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Ільчишин Н. В. судді: Пліш М. А., Шинкар Т. І.) від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування розпорядження,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Галицька РА Львівської міськради), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Галицької РА Львівської міськради від 10 березня 2016 року № 77 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції, виведеної по дворовому фасаді будинку АДРЕСА_3 ».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року, позов задоволено.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що приймаючи розпорядження від 10 березня 2016 року № 77, Галицька РА Львівської міськради в достатній мірі не дослідила та не врахувала наявних у власників нежитлового приміщення, розташованого на АДРЕСА_3 , усіх необхідних документів на це приміщення, а саме: свідоцтва про право власності від 28 листопада 2014 року серії НОМЕР_1; акт введення в експлуатацію вказаного нежитлового приміщення, погодженого міським головою м. Львова на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міьскради від 11 червня 2010 року № 713. Також вказаним розпорядження притягнуто до відповідальності лише ОСОБА_1 , що є порушенням Положення про впорядкування розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах будинків на території м. Львова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міськради від 01 лютого 2002 року № 028 (далі - Положення № 028), оскільки право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 було зареєстроване 22 листопада 2014 року не лише за ОСОБА_1 , а й за співвласником - ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Галицька РА Львівської міськради звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року і прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що спірне розпорядження від 10 березня 2016 року № 77 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції, виведеної по дворовому фасаді будинку АДРЕСА_3» прийняте на підставі, у межах та спосіб, визначений законодавством, а тому відсутні підстави для його скасування.

28 грудня 2016 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 вересня 2019 року прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 жовтня 2015 року, право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , було зареєстроване 22 листопада 2014 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Вказане також підтверджується свідоцтвом про право власності від 28 листопада 2014 року серії НОМЕР_1 .

10 березня 2016 року Галицька РА Львівської міськради прийняла розпорядження № 77, яким зобов`язала ОСОБА_1 , як власника нежитлового приміщення, загальною площею 133,6 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану приточно-витяжну вентиляцію, яка виведена по дворовому фасаді будинку АДРЕСА_3.

Підставою для прийняття зазначеного розпорядження слугували: акт обстеження технічного стану будинку від 10 грудня 2016 року; протокол засідання міжвідомчої комісії Галицького району м. Львова від 01 березня 2016 року; протокол про адміністративне правопорушення від 06 лютого 2016 року.

Не погоджуючись з таким розпорядженням, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року відповідають зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно підп. 2.8.5 п. 2.8 Положення № 028 технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови, є пристрої та устаткування систем опалення, вентиляції і кондиціонування повітря.

Відповідно до п. 5.1. цього Положення відповідальність за своєчасне виявлення, попередження і вжиття заходів щодо усунення порушень вимог Положення у частині встановлення та розміщення технічних елементів (пристроїв) у всіх випадках покладається на житлово-експлуатаційні контори (ЖЕК), комунальні підприємства з експлуатації житлового фонду Львівської міськради і відомчі житлово-експлуатаційні контори, які здійснюють постійний контроль за дотриманням правил користування та експлуатації житлового фонду на закріпленій території.

Пункт 5.2. Положення № 028 вказує, що у випадках виявлення розміщення технічних елементів (пристроїв), що не відповідають вимогам цього Положення відповідальні житлово-експлуатаційні контори, комунальні підприємства з експлуатації житлового фонду і житлово-експлуатаційні контори інших відомств видають особі, що встановила технічний елемент (пристій), припис про усунення у місячний термін порушень.

У випадках зволікання з усуненням порушень та випадках самовільного встановлення технічних елементів (пристроїв), перелічених у підп. 2.8.1, 2.8.2, 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5: 5.3.1., на правопорушників розповсюджується дія Положення «Про порядок розгляду питань з самовільного будівництва у м. Львові, що стосується громадян і службових осіб» (затверджене рішенням виконавчого комітету від 16 травня 1996 року № 222). Підрозділи, до компетенції яких відносяться питання контролю за використанням і експлуатацією житлового фонду, контролю за веденням будівництва, вживають заходи, передбачені встановленим порядком, а саме: складають протокол про вчинення адміністративного правопорушення та подають його разом з іншими документами на розгляд адміністративної комісії при районній адміністрації для притягнення фізичної чи юридичної особи до адміністративної відповідальності за самовільну зміну зовнішнього виду фасаду будівлі чи споруди та недотримання правил користування і експлуатації житлового фонду; житлово-експлуатаційні контори, комунальні підприємства з експлуатації житлового фонду і відомчі житлово-експлуатаційні контори передають у районну адміністрацію акт обстеження технічного елементу (пристрою) та матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності фізичної чи юридичної особи для подальшого розгляду цього питання на міжвідомчій комісії районної адміністрації; міжвідомча комісія у двотижневий термін готує висновок про відповідність чи невідповідність розміщення технічного елементу (пристрою) для підготовки відповідного розпорядження голови районної адміністрації; голова районної адміністрації у двотижневий термін на підставі підготовлених матеріалів приймає розпорядження про демонтаж технічного елементу (пристрою) чи його подальше розміщення; копія розпорядження голови районної адміністрації про демонтаж технічного елементу (пристрою) надсилається юридичній чи фізичній особі, яка вчинила правопорушення (п. 5.3. Положення № 028).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно установлено судами попередніх інстанцій, 02 січня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега Клімат» (ліцензія серії АВ № 359146) на замовлення Торгової марки «Віденські Булочки» розробило робочий проект щодо вентиляції та кондиціювання нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, з метою здійснення в подальшому в даних нежитлових приміщеннях господарської діяльності в якості кафе.

Розрахунки, які були здійснені відповідно до робочого проекту ТОВ «Омега Клімат», включені до проекту перепланування існуючих нежитлових приміщень з влаштування кафе на АДРЕСА_3, що розроблено Львівським комунальним підприємством «Місторемпроект», а 24 березня 2010 року погоджено головним архітектором м. Львова.

Після здійснення реконструкції нежитлових приміщень та встановлення приточно-витяжної вентиляції за вказаною вище адресою позивачем отримано акт введення в експлуатацію цих приміщень, який був погоджений міським головою м. Львова на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міськради від 11 червня 2010 року № 713.

Обґрунтовуючи свою позицію, Галицька РА Львівської міськради стверджує, що приточно-витяжна вентиляція шкодить мешканцям цього будинку.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність вказаних вище доводів скаржника, з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Як вірно установлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, за результатом звернення третьої особи ( ОСОБА_3 ), яка мешкає на АДРЕСА_3 , Управлінням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів була проведена перевірка за цією адресою щодо дотримання позивачем санітарного законодавства, за наслідками якої складено акт перевірки від 12 серпня 2016 року, яким не виявлено порушення роботи вентиляційної системи та її загрози іншим.

При цьому, ані під час розгляду судами цієї позовної заяви, ані у касаційній скарзі Галицька РА Львівської міськради не наводить жодних аргументів, які б підтверджували факт заподіяння приточно-витяжною вентиляцією шкоди мешканцям будинку по АДРЕСА_3 .

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає вірними твердження судів попередніх інстанцій, що приточно-витяжна вентиляція на будинку за адресою: АДРЕСА_3 встановлена з дотриманням норм, передбачених законодавством, що, в свою чергу, підтверджується відповідною проектною документацією та актом введення нежитлових приміщень в експлуатацію після їх реконструкції, а тому розпорядження Галицької РА Львівської міськради від 10 березня 2016 року № 77 про її демонтаж є безпідставним і таким, що підлягає скасуванню.

Інших доводів та доказів, аніж ті, які були оцінені судами попередніх інстанцій, касаційна скарга не містить.

З огляду на викладене Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, постанову Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: А. І. Рибачук

С. М. Чиркін