Справа № 640/14614/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Собківа Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року про повернення позовної заяви

у справі №640/14614/19

за позовом Міністерства оборони України

до відповідача Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року Міністерство оборони України звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 10.07.2019 № 57844474;

- зобов`язати відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 578444474 у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - 10 днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року було повернуто позовну заяву позивачу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 у зв`язку з поданням позову особою, яка не має права її підписувати.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм матеріального та процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3 та 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Так, ч. 1 ст. 59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи або свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 59 КАС України).

Згідно з ч. 6 ст. 59 КАС України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року було повернуто позовну заяву позивачу на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України, у зв`язку з тим, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано..

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позовну заяву було залишено без руху з підстав невідповідності вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху:

1) уточненої позовної заяви із визначенням належного відповідача та зазначенням його коду з ЄДР, як того вимагають вимоги п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, або ж зазначення коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відносно Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а також із уточненням змісту позовних вимог;

2) оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду у розмірі 3842,00 грн.;

3) оригіналів або належним чином засвідчених копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача;

4) документів на підтвердження обставин на які позивач посилається у позовній заяві відповідно до кількості учасників справи.

Так, на виконання ухвали суду про усунення недоліків, позивачем 19.08.2019 направлено на адресу суду заяву про усунення недоліків з додатками, які надійшли до суду 20.08.2019. Позивачем було виконано вимоги ухвали суду, а саме надано оригінал документу про сплату судового збору, разом з уточненою позовною заявою, завірені копії судових рішень також завірені копії постанов Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Натомість, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року судом першої інстанції було повернуто позовну заяву позивача на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України так як позов подано особою, повноваження якої не підтверджені в установленому законом порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Документи, що підтверджують повноваження представників, визначені статтею 59 КАС України.

Згідно з частинами першою, третьою цієї статті повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до частини восьмої цієї ж статті у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

За приписами частини шостої статті 59 КАС України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Як вбачається з позовної заяви та уточненої позовної заяви, вона подана представником Міністерства оборони України - ОСОБА_1.

При цьому, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що на підтвердження повноважень ОСОБА_1 надано копію документа із назвою «довіреність», від 03.12.2018 №220/547/Д, якою Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України Полтарака С.Т. уповноважує ОСОБА_1. представляти інтереси Міністерства оборони України в судових органа.

Копія вказаної довіреності від 03.12.2018 №220/547/Д, засвідчена тимчасово виконуючим обов`язки начальника Північного територіального юридичного управління полковником юстиції ОСОБА_2., у відповідності до вимог до оформлення копій документів, визначених пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 ороку № 55), а також пунктами 76, 77 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242.

Так, відмітка про засвідчення копії довіреності містить усі необхідні реквізити, а саме: складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до вищевказаної довіреності представником Міністерства оборони України ОСОБА_1 додано довіреність від 20.12.2018 № 220/573/Д в якій закріплено право полковника юстиції ОСОБА_2. засвідчувати своїм підписом копії довіреностей та інших документів, які створені Міністерством оборони України.. Довіреність дійсна до 31 грудня 2019 року.

Отже, відсутні підстави вважати, що представник Міністерства оборони України ОСОБА_1 . , звернувшись із позовною заявою у цій справі, не мав права підписувати таку скаргу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 810/4253/18.

Карім іншого, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху не зазначив про ту обставину, що довіреність засвідчена особою, повноваження якої не підтверджені.

Вказана підстава не була підставою для залишення позовної заяви міністерства оборони без руху. А на час подання уточненої позовної заяви представником подано усі належним чином завірені документи на підтвердження своїх повноважень.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

За таких обставинах, колегія суддів звертає увагу, що позовна заява була передчасно повернута позивачу, а ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року про повернення позовної заяви підлягає скасуванню.

Разом з тим, статтею 5 КАС України визначені певні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Разом з тим, наведений перелік не є вичерпним, оскільки це прямо випливає з положень частини другої статті 5 КАС України, яка вказує на те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів, наголошує на тому, що під час вирішення питання дотримання вимог ст. ст. 160, 161 КАС України слід уникати зайвого формалізму.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту першого частини 4 статті 169 КАС України, що потягнуло порушення норм процесуального права та постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18 (К/9901/8838/19).

Також судом апеляційної інстанції враховується позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

З тексту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 310, 312, 315, 320, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року про повернення позовної заяви - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Я.М. Собків