Справа № 580/1115/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1115/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Кузьмишиної О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо поновлення його на роботі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача 1 188 004 грн. 14 коп. середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 червня 2015 р. по 28 березня 2019 р.;

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 р. його було поновлено на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Разом з тим, Міністерство юстиції судове рішення не виконало.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.06.2015 р. до 28.03.2019 р. у сумі 417 328 грн. 23 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зокрема, ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував коефіцієнти, на які необхідно коригувати виплати.

Вказуючи на допущені, на думку Міністерства юстиції України, судом першої інстанції порушення норм чинного матеріального та процесуального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Так, відповідач звертає увагу на те, що позивач не звертався до органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання постанови суду та не подавав заяви на участь у конкурсі на зайняття вакантної посади начальника Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Також, на думку названого скаржника, вимога про стягнення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути заявлена в порядку судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а не шляхом звернення з новим позовом.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що з 26.03.2013 р. ОСОБА_1 працював на посаді начальника Головного управління юстиції у Черкаській області.

Наказом Міністерства юстиції України № 2097/к від 23.09.2014 р. позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України про державну службу (за порушення Присяги державного службовця).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 р. у справі № 823/3125/14, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 р. та Вищого адміністративного суду від 22.03.2017 р., визнати протиправним та скасовано наказ Міністра юстиції України №2097/к від 23.09.2014 р. «Про припинення державної служби Корчаки В.М.» та поновлено позивача на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з 23.09.2014 р.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 до цього часу фактично не поновлений на роботі.

За змістом статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

У постанові від 26 жовтня 2016 р. у справі № 6-1395цс16 Верховний Суд України зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р. (Надалі за текстом - «Порядок»).

За змістом пункту 2 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 11967/10.12-37/6061 від 23.11.2018 р. оклад позивача становив 2 506 грн. 10 коп., а середньоденна заробітна плата - 460 грн. 83 коп.

Ця ж довідка містить відомості про те, що середньоденна заробітна плата підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення посадового окладу: з 01.12.2015 р. до рівня 3 297 грн.; з 01.05.2016 р. до рівня 6 892 горн.; з 01.01.2017 р. до рівня 7 100 грн.; з 22.12.2017 р. до рівня 8 000 грн.; з 01.01.2018 р. до рівня 10 400 грн.

Водночас, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 р. у справі № 823/3125/14 встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 437 грн. 91 коп.

Тобто, із загальної кількості днів перебування у вимушеному прогулі, з урахуванням коефіцієнтів підвищення заробітна плати позивача становила:

- з 05.06.2015 р. по 31.11.2015 р. - 55 176 грн. 66 коп. (126 дн. х 437 грн. 91 коп.);

- з 01.12.2015 р. по 30.04.2016 р. - 57 684 грн. (100 дн. х (437 грн. 91 коп. х 1,32 коеф.);

- з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р. - 204 722 грн. 92 коп. (170 дн. х (437 грн. 91 коп. х 2,75 коеф.);

- з 01.01.2017 р. по 21.12.2017 р. - 298 667 грн. 75 коп. (241 дн. х (437 грн. 91 коп. 2,83 коеф.);

- з 22.12.2017 р. по 31.12.2017 р. - 8 381 грн. 60 коп. (6 дн. х (437 грн. 91 коп. х 3,19 коеф.);

- з 01.01.2018 р. по 28.03.2019 р. - 563 371 грн. 21 коп. (310 дн. х (437,91 х 4,15 коеф.), а всього 1 188 004 грн. 14 коп.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції помилково не застосував коефіцієнт підвищення заробітної плати, пославшись на постанову Верховного Суду від 28.11.2018 р. у справі № 817/1169/16, відповідно правового висновку у якій середній заробіток за час затримки виконання судового рішення слід розраховувати на підставі того штатного розпису і тих складових заробітної плати, на які має право позивач.

У справі, що була предметом касаційного перегляду особу було поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області, а розрахунок середнього заробітку здійснювався виходячи із заробітної плати начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Водночас, у даній правовій ситуації позивача було поновлено на посаді на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Тобто, на усі складові заробітної плати, зазначені у довідці № 11967/10.12-37/6061 від 23.11.2018 р., ОСОБА_1 має право. Оскільки фактично їх отримував би у разі виконання відповідачем судового рішення.

Той факт, що ОСОБА_1 не вживав заходів щодо примусового виконання постанови суду не має правового значення для вирішення цієї справи, оскільки законом не передбачено жодних підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.

Помилковим є твердження Міністерства юстиції України про те, що вимога про стягнення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути заявлена в порядку судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а не шляхом звернення до суду з новим позовом.

За змістом частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, питання стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиконання судового рішення виходить за межі вимог, що можуть бути заявлені у порядку статті 383 КАС України.

Разом з тим, у контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо невиконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 р. не може бути вирішена шляхом пред`явлення окремого позову, оскільки повністю охоплюється названою статтею КАС України.

З огляду на викладене ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2015 року по 28 березня 2019 в розмірі 1 188 004 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч чотири) грн. 14 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп. судових витрат із сплати судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 17 вересня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.О.Аліменко

суддя О.М.Кузьмишина