Справа № 160/2893/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 160/2893/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

за участю: представника позивача: Прохорова Олександра Олександровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Б.М.У.

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 (головуючий суддя Дєєв М.В., повний текст складено 11.06.2019)

в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.М.У.» до відповідача: Державної служби з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ Б.М.У., звернувся до суду з позовом до відповідача Державної служби з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №082942 від 21.02.2019 р. в розмірі 1 700грн. Позивач вважає, що вказана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскільки, позивач здійснював перевезення вантажів автомобілем з повною масою понад 3,5 тонни та як перевізник повинен був відповідно до Інструкції №385 забезпечити водія, який відправився в рейс, карткою водія, а водій зобов`язаний був використовувати особисту карту водія, протягом якого керував транспортним засобом та мати при собі карту водія чи роздруківку даних роботи цифрового тахографу, тому відповідачем правомірно застосовано адміністративного-господарський штрафу у розмірі 1700грн., що передбачений абз. 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що встановлення на автомобілях та використання тахографів та тахокарт передбачено лише при здійсненні міжнародних перевезень, а не для внутрішніх. Посилається на приписи ч. 10 ст. 20 та ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки зазначеним нормам. Вказує, що для внутрішніх перевезень вантажів законодавство не встановлює обов`язок встановлювати та використовувати тахографи та тахокарти. Тому вважає, що водієм позивача не було допущено порушення, передбачене ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», оскільки у водія був відсутній обов`язок мати при собі зазначені відповідачем документи. Також зазначає, що в ЄУТР не зазначено, яка конкретно кількість тахокарт повинна бути у водія, тому не вбачається можливим встановити в чому саме полягає порушення наказу МТЗУ від 24.06.2010 №385. Посилається на те, що норми ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначають, що контрольні пристрої тахографи, установлюються і використовуються на транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, тому будь-які положення підзаконних нормативно-правових актів не можуть встановлювати інші положення.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції не подано відзив на апеляційну скарг, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно статті 6 Закону України Про автомобільний транспорт, Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 р. Про Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, відповідачем проведено рейдову перевірку позивача, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №106288 від 15.01.2019 року (а.с. 39).

Вказаним актом зафіксовано, що вантажний спеціалізований сідловий тягач - MAN 18.463 (номерний знак НОМЕР_1 IP) із напівпричепом марки KRONE модель SDP-27 (номерний знак НОМЕР_2 ) був зупинений на вул. Дніпровське шосе, м. Кривого рогу 15.01.2019 о 12-45 працівниками Управління Укртансбезпеки у Дніпропетровській області для перевірки обставин, що визначених п. 15 Порядку. При перевірці документів, що визначені ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт та п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 виявлено надання послуг внутрішніх перевезень вантажів без оформлених документів, передбачених ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме не оформлені тахокарти у кількості, що передбачена наказом МТЗУ від 24.06.2010 №385.

21.02.2019 року за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт начальником Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №082942, відповідно до якої за порушення статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт на підставі абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт до ТОВ Б.М.У. застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 року № 2344-III, Закону України Про транспорт від 10.11.1994 року № 232/94-ВР, норми Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010 року № 340, норми Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, норми Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 р. Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, та норми Інструкцієї з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 1, підпунктами 2, 15, 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (далі Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорт. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному міському електричному, залізничному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення).

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що відповідач наділений повноваженнями щодо накладення стягнення за порушення вимог законодавства, зокрема, на автомобільному транспорті.

Зокрема, пунктом 4 Положення №103 передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

У відповідності до абзацу першого п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже відповідач (Державна служби з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області) мав правові підстави для проведення рейдової перевірки та прийняття рішення за результатами проведення перевірки.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Вказана норма встаноалює, що позивач є об`єктом державного контролю.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами державного контролю під час планових, позапланових та рейдових перевірок на підставі направлення на перевірку (п. 4 Порядку № 1567).

При цьому, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (п. 14 Порядку № 1567).

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (п. 15 Порядку № 1567).

Отже рейдова перевірка, що здійснена відповідачем торкалася безпосередньо наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

При цьому при здійснені перевірки виявлено, що водій транспортного засобу не має при собі документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п.21 Порядку № 1567).

Матеріали справи містять акт №106288 від 15.01.2019 року щодо проведення перевірки (а.с. 39), в якому зазначено дата і час перевірки: 15.01.2019 року 12 год. 45хв.; направлення на перевірку від 11.01.20109 року №009125.

Акт №106288 від 15.01.2019 року містить запис, що водій ( ОСОБА_1 ) від надання письмових пояснень та від підпису відмовився.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п. 22 Порядку № 1567).

Отже відповідачем не порушено вищезазначені норми.

Позивач зазначає, що розгляд відповідачем справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт відбувся без належного повідомлення позивача про час і місце розгляду такої справи.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 25 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

При цьому така справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання (п.п.26, 27 Порядку № 1567).

Водночас, про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі (п. 27 Порядку №1567).

Матеріали справи містять повідомлення про розгляд справи, згідно якого зазначено, що 07.02.2019 року з 10 год. 00хв. у приміщенні Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова 8, відбудеться розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Також в повідомленні зазначено, що в разі отримання цього повідомлення після вищезазначеної дати розгляду справи, то розгляд цієї справи відбудеться кожного наступного четверга (крім вихідних та святкових дат), але у відповідності до п. 25 Порядку №1567 не пізніше 2-х місяців від дати складання акту (а.с. 38).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у справі був належним чином повідомлений про час і місце розгляду відповідачем справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Так, матеріали справи містять постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №082942 від 21.02.2019 року, яка підписана В.о. начальника Управління С ОСОБА_2 В ОСОБА_2 Іоновим (а.с. 37).

В постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №082942 від 21.02.2019 року зазначено: стягнути з ТОВ «Б.М.У.» адміністративно-господарський штраф у сумі 1700грн.

У разі оскарження постанови про застосування фінансових санкцій стягнення сплачується не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення (абз. 2 п. 29 Порядку №1567).

Отже, після складання посадовою особою органу державного контролю акту, в якому зафіксовано встановлені порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. (а.с. 38).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що розгляд справи про порушення можливий у відсутність уповноваженої особи суб`єкта господарювання лише у разі належного сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи, а засобами сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення визначено розписку чи рекомендований лист із повідомленням.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу було направлено повідомлення про розгляд справи №241/22-19 від 18.01.2019 року на поштову адресу позивача, а саме: 50006, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пр-т Металургів, буд.8, прим.3, яке було отримано представником позивача 29.01.2019 року, що підтверджується копією рекомендованого поштового повідомлення наявного в матеріалах справи, при цьому розгляд справи було призначено на 07.02.2019 року з 10:00 год. (а.с. 38)

Таким чином, відповідачем було дотримано приписів Порядку № 1567 щодо процедури розгляду акту перевірки позивача про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим позивач не був позбавлений свого права бути присутнім під час розгляду справи.

Стосовно обставин на підставі яких прийнято постанову від 21.02.2019 року №082942 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700грн., колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 15 Порядку № 1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється наявність визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, встановлено штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, відповідно до Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 (далі Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (п. 6.1 Положення №340).

Тахограф це контрольний пристрій, який встановлюється на транспортний засіб для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу (п. 1.5 Положення №340).

Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом (в силу п. 6.3 Положення №340), веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Отже, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, то водій, який керує таким транспортним засобом повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що законодавець певною мірою розмежував ведення обліку робочого часу і часу відпочинку водіїв за такими критеріями, як протяжність маршруту та вага автомобіля, тому саме в пунктах 6.1, 6.3 Положення №340, законодавець виокремив автобуси, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських маршрутах протяжністю понад 50км, і вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн.

Таким чином, перевізникам (а саме, позивачу) при перевезенні вантажів потрібно особливу увагу приділити вимогам «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» в частині встановлення порядку дотримання режимів праці та відпочинку водіїв та використання тахографів відповідно до порядку установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Недотримання перевізником вимог «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» є однією із причин і обставин дорожньо-транспортних пригод. Тому перевізник (у відповідності до норм законодавства України) повинен потурбуватися про належний стан вантажного транспортного засобу повною масою понад 3,5 тонн, належний час відпочинку водія, що керує таким транспортним засобом, та безпосередньо та належні документи, що це підтверджують.

Вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водночас, згідно товарно-транспортної накладної від 14січня 2019 року №СчФ-000396 маса брутто складає 38 590т (а.с. 40).

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Матеріалами справи підтверджується, що водій не надавав під час рейдової перевірки тахокарти у кількості, що передбачена наказом МТЗУ від 24.06.2010 №385 (саме так зазначено в акті проведення перевірки від 15.01.2019 року).

Водночас, в ході розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, а також в ході розгляду справи в суді, тахокарти не надано позивачем.

В ході розгляду справи підтверджено, що 15.01.2019 року за товарно-транспортною накладною від 14.01.2019 року № СчФ-000396 від 14.01.2019 року на перевезення вантажу від вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю ДНІПРОМЛИН, м.Київ, вантажоодержувачу ПРАТ ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ, м.Херсон, перевізником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю Б.М.У., за яким зареєстрований вантажний спеціалізований сідловий тягач - MAN 18.463 (номерний знак НОМЕР_1 IP) із напівпричепом марки KRONE модель SDP-27 (номерний знак НОМЕР_2 ).

Транспортний засіб позивача - вантажний автомобіль з повною масою понад 3,5 тонн, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність покладення на позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700грн.

Також слід зазначити, що згідно статті 34 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільний перевізник повинен, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Отже, обов`язок позивача щодо дотримання вимог підзаконного нормативного акта - Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010 року № 340, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, спростовуються доводи позивача про неправомірність застосування до нього штрафу, оскільки діюче законодавство України передбачає обов`язкове встановлення тахографів на вантажні автомобілі повною масою більше 3,5 тон, які виконують національні або міжнародні вантажні перевезення.

Водночас статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, а саме документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що перелік документів визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт не є вичерпним, оскільки дана норма передбачає також інші документи передбачені законодавством.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає посилання позивача на статтю 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» недоречним, оскільки дана стаття регламентує питання організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.

При цьому, постанова відповідача від 21.02.2019 року №082942, зазначає про порушення позивачем статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме не надання всіх документів, які повинен мати автомобільний перевізник/водій транспортного засобу, що визначені, зокрема в пунктах 6.1, 6.3 Положення №340.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі -Інструкція № 385).

В свою чергу положеннями п. 1.3 Інструкції № 385 визначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Отже, на всіх суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) поширюється Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.

Водночас, в силу п. 6.3 Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі:

- протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР,

- або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до 3.5 Інструкції № 385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

20 грудня 2010 року набрала чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР) підписаної у Женеві 1 липня 1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарг надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Зазначене дає підстави для висновку, що водії мають надавати інспектору для контролю реєстраційні заповнені тахокарти у кількості, згідно Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що процедуру видачі, оновлення, заміни та анулювання дії карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах), а також строки дії таких карток визначає Порядок обігу карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах), затверджений наказом Міністерства Інфраструктури України № 329 від 30.05.2013 року (далі - Порядок № 329).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 329 картка водія видається фізичним особам, після подачі заяви до Центру з видачі карток Компетентного органу особисто або поштовим відправленням. Згідно з п. 3.7 заява на видачу або оновлення карток всіх типів повинні містити зразок підпису користувача картки. Після чого картка видається користувачу картки протягом 20 робочих днів з дня реєстрації заяви на видачу або оновлення картки, якщо не оформлено рішення про відмову у видачі картки.

Відтак, згідно п. 2.1 Порядку № 329 отримати картку водія до цифрового контрольного пристрою (тахографа) може лише фізична особа, яка має право керувати транспортним засобом.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на результати розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Б.М.У. на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 04.09.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 5 ч. 2 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 04.09.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 11.09.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко