Справа № 161/10873/19
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/404/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Царюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги мотивував тим, що 21 червня 2019 року старшим інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Вавренчуком О.В. винесено постанову серії LC №001574, на підставі якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, з накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 120 гривень, за те, що він, 11.06.2019 близько 13 год. 15 хв. порушив правила паркування транспортного засобу «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , а саме не здійснив оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування. Однак він вважає, що вказана постанова є незаконною, оскільки він відноситься до категорії осіб, які мають право на безоплатне паркування транспортних засобів.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2019 року було постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У поданому до суду письмовому відзиві від 31 липня 2019 року, представник відповідача позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що на паркувальному майданчику по вул. Карпенка-Карого, 1 виділено та облаштовано в межах майданчику два місця для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, а тому припаркувавши свій автомобіль на платному місці, позивач зобов`язаний був здійснити оплату вартості послуг.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 29.08.2019 вимоги позову підтримав. Суду пояснив, що є інвалідом ІІ групи (ураження опорно-рухового апарату) і не повинен платити за паркування. Хоча значк «Інвалід» на автомобілі відсутній, однак в базі є відомості про те, що автомобіль гуманітарний. В постанові не зазначено, який пункт ПДР він порушив. Про розгляд справи його не повідомляли.

Представник відповідача Сиротинська Ю.Я. в судовому засіданні вимоги позову заперечувала. Вказувала на те, що з вересня 2018 року існує спрощена система притягнення до відповідальності за порушення правил паркування. Притягується особа, на яку зареєстровано автомобіль. Відомості встановлюються по базі НАІС. Біля ринку є паркувальний майданчик, автомат для сплати і табличка з роз`ясненням куди і як сплачується плата за паркування. З обох сторін паркувального майданчика є місця для паркування осіб з інвалідністю. Позивач не вчинив жодних заходів на підтвердження свого права як інваліда, не надав документів. Справа була розглянута на місці виявлення правопорушення 11.06.2019. Позивача про це повідомляли. Повідомлення кладуть під двірник на лобовому склі автомобіля.

Заслухавши доводи позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 червня 2019 року старшим інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Вавренчуком О.В. винесено постанову серії LC №001574, на підставі якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 120 гривень.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 11.06.2019 близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_1 порушив правила паркування транспортного засобу «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , а саме не здійснив оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Факт наявності на паркувальному майданчику спеціально обладнаних місць для паркування інвалідів позивачем не оспорюється. В судовому засіданні він пояснив, що навіть не бачив знаку паркування.

Згідно із ч. 1 ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Зі змісту статті 251 КУпАП вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1,4 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що постанова серії LC №001574 не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Як на підставу своїх заперечень, відповідач, визнаючи факт того, що позивач ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, які мають право на безоплатне паркування транспортних засобів, що в свою чергу підтверджується копією Довідки МСЕК від 02.11.2017 року з якої слідує, що ОСОБА_1 встановлена довічно друга група інвалідності, посилається на те, що позивача було повідомлено належним чином про виявлення правопорушення і про час та місце розгляду справи шляхом поміщення відповідного повідомлення під двірник на лобовому склі автомобіля.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи на місці виявлення порушення, суду надано не було. Суду надано копію повідомлення. Разом з тим, факт його вручення позивачу до розгляду справи, чи поміщення повідомлення під двірник на лобовому склі автомобіля не зафіксований. Відтак, суд вважає цю обставину не доведеною стороною відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 21, 73-77, 139, 194, 205, 229, 241-246, 286, 292-293, 295, 297 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Постанову старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Вавренчука Олександра Володимировича серії LC №001574 від 11 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152-1 КУпАП - скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.09.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій