Справа № 219/5533/19
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/5533/19
Провадження № 2-а/219/101/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сінчука Ярослава Юрійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

23 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 607262 від 14 травня 2019 року; справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрити.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 14 травня 2019 року о 22-10 год. він керував транспортним засобом ДАФ, державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Кременчук. В цей час на вул. Миколаївська його транспортний засіб було зупинено працівниками патрульної поліції з тих підстав, що він нібито порушив вимогу дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено», чим порушив р. 33 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із чим була складена постанова та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною, необґрунтованою та безумовно підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, в порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, інспектор поліції не роз`яснив йому права і обов`язки, визначені ст. 63 Конституції України, 307, 308, 268, 287-289 КУпАП. Крім того, відмовив у розгляді його клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю скористуватися юридичною допомогою, інспектором не надано йому можливості користуватися допомогою адвоката та не повідомлено про причини (підстави) неможливості залучення адвоката. Зазначає, що винесена відповідачем постанова серії ДП18 № 607262 від 14 травня 2019 року не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення та не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, а отже, у відповідача відсутні належні докази вчинення ним правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Вважає, що працівник патрульної поліції не мав права притягати його до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Відповідачем фактично не зафіксовано порушення ним вимог дорожнього знаку, яке б доводило його вину, також при розгляді справи не були досліджені інші докази по справі. Крім того, посилається не те, що в порушення чинного законодавства та вказаної інструкції оскаржувана постанова: має виправлення в даті скоєння правопорушення; відсутній пункт ПДР України, на порушення якого посилається інспектор; не зазначена фактична маса його автомобіля; інспектор свідомо записав до постанови невірну інформацію щодо зазначеної на знакові фактичної маси автомобіля, а саме замість 24 тони записав 13 тон; прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім`я, по батькові поліцейського записані не друкованими літерами; відсутній порядок сплати штрафу; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, що є недопустимим, тягне за собою зіпсування бланку постанови та позбавляє його права на інформацію та права вчиняти певні дії щодо оскарження цієї постанови і не відповідає вимогам КУпАП та інструкції. Також зазначає, що є пильним, уважним та обережним водієм, чітко дотримується правил дорожнього руху та сумлінно виконує обов`язки водія, тому, рухаючись 14 травня 2019 року на своєму автомобілі перед заїздом на міст в м. Кременчуці він побачив дорожній знак, який забороняв рух вантажним автомобілям з дозволеною максимальною масою понад 24 тони, але оскільки фактична маса його автомобіля складала менш 24 тони, він безперешкодно продовжив подальший рух в зоні дії даного знаку. Таким чином, жодних правил дорожнього руху він не порушував. Також він врахував дорожні умови, наявність перешкод на даній ділянці дороги, інтенсивність та рівень організації дорожнього руху.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та, посилаючись на підстави та обставини, викладені в адміністративному позові, просив його задовольнити. Пояснив, що дана постанова не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства. Зазначив, що 14 травня 2019 року на своєму автомобілі перед заїздом на міст в м. Кременчуці він побачив дорожній знак, який забороняв рух вантажним автомобілям з дозволеною максимальною масою понад 24 тони, але оскільки фактична маса його автомобіля складала менш 24 тони, він безперешкодно продовжив подальший рух в зоні дії даного знаку. На момент складання постанови 14 травня 2019 року знаку, який забороняв рух вантажним автомобілям з дозволеною максимальною масою понад 13 тон, не було. Пояснив, що за технічними характеристиками маса без навантаження його сідлового тягача складає 6920 кг, а повна маса 20500 кг. Оскільки він їхав пустий, маса сідлового тягача разом з прицепом складала приблизно 13000 кг. Він говорив працівникам поліції, що він їхав пустий. Поліцейський Сінчук Я.Ю. з власних міркувань, не встановивши всіх обставин, прийняв рішення на власний розсуд. Тому дії працівника поліції вважає протиправними, безпідставними, а прийняте рішення незаконним та бездоказовим. Поліцейський не взяв до уваги його пояснення, в яких він зазначив, що не згоден із вказаними у постанові фактами. Винним себе не визнає, при цьому правил дорожнього руху він не порушував та йому не було повідомлено про будь-яке вчинене порушення зазначених правил. Вважає, що його вина у скоєнні правопорушення не була доведена поліцейським. Крім того, поліцейський не роз`яснив йому його права та обов`язки, не повідомив його про можливість відкладення розгляду справи для того, щоб скористатися правовою допомогою, порушивши його права на звернення за правовою допомогою, а також не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач Сінчук Я.Ю. у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 16 липня 2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі та слухання справи проводити за відсутності відповідача. Посилається на те, що в адміністративному позові позивач не заперечує, що в час та місце, зазначені в оскаржуваній постанові, керував транспортним засобом, фактична маса якого перевищувала 13 тон та здійснив рух через міст р. Дніпро, чим порушив вимоги дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено». Зазначає, що доводи позивача в адміністративному позові з приводу того, що в даному місці, при в`їзді на міст через річку Дніпро встановлений знак, який забороняє рух вантажним транспортним засобам з дозволеною максимальною масою понад 24 тони є хибними та не відповідають дійсності, що спростовується копіями фотознімків, доданих до відзиву. Вважає, що доводи позивача, викладені в адміністративному позові, щодо порушення порядку розгляду справи не спростовують факту порушенні водієм Правил дорожнього руху та не можуть бути підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що лейтенант поліції Сінчук Я.Ю. не порушив процедуру щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, діяв в межах наданих законом повноважень, мав право розглянути справу про адміністративне правопорушення та винести постанову серії ДП18 № 607262 від 14 травня 2019 року (а.с. 37-41).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 16 липня 2019 року до суду надійшли пояснення від представника третьої особи Щепілова О.В. на позовну заяву, в яких він просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, та слухання справи проводити за відсутності представника третьої особи (а.с. 30-33).

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до «Положення про Департамент патрульної поліції», затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 14 серпня 2017 року № 857), Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку. Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і його територіальних (відокремлених) підрозділів. Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права.

Згідно з «Положенням про батальйон патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції», затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26 червня 2018 року № 2925, батальйон патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції та згідно із законодавством України реалізує свої повноваження на території міста Кременчук.

Судом встановлено, що 14 травня 2019 року поліцейським роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Сінчуком Ярославовм Юрійовичем відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ДП18 № 607262 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за те, що 14 травня 2019 року о 22-10 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кременчук по вул. Миколаївська, 2 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено», чим порушив р. 33 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що до постанови нічого не додається (а.с. 14).

Разом із копією постанови ОСОБА_1 було видано квитанцію про сплату штрафу відповідно до постанови серії ДП18 № 607262 у розмірі 255 грн.(а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.460, тип - спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,2008 року випуску, за технічними характеристиками його маса без навантаження складає 6920 кг, а повна маса 20500 кг (а.с. 13).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 в) ПДР України передбачено, що однією з груп дорожніх знаків є заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно з п. 33.3 розділу 33 ПДР України, знак 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ... т, заборонено» є заборонним знаком та забороняє рух транспортних засобів, у тому числі їх составів, загальна фактична маса яких перевищує зазначену на знакові. Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Однак, в порушення чинного законодавства та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07 листопада 2015 року № 1395, в оскаржуваній постанові від 14 травня 2019 року відсутній пункт ПДР України, на порушення якого посилається інспектор поліції, та не зазначена загальна фактична маса автомобіля ОСОБА_1 , що унеможливлює перевірку судом доводів сторін щодо загальної фактичної маси транспортного засобу ОСОБА_1 . Крім того, у постанові є виправлення у даті скоєння правопорушення.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України, належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосуванняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02), п. 1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, оскільки обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд бере до уваги доводи відповідача у відзиві на адміністративний позов, що відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи відповідача, що доводи позивача щодо порушення порядку розгляду справи не спростовують факту порушення водієм Правил дорожнього руху та не можуть бути підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак, в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП, у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії, серії ДП18 № 607262 від 14 травня 2019 року не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У судовому засіданні було переглянуто дві копії фотознімків дорожніх знаків 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено», доданих відповідачем Сінчуком Я.Ю. до відзиву на адміністративний позов ОСОБА_1 в якості доказу вчинення правопорушення ОСОБА_1 (а.с. 40-41).

Проте, суд не приймає до уваги надані відповідачем копії фотознімків, оскільки у постанові від 14 травня 2019 року не зазначено технічний засіб, яким здійснено вказані фотознімки, а також вони не відображають відомостей про вчинення правопорушення саме водієм ОСОБА_1 та на них не зазначено, в який час вони зроблені та з якого технічного засобу. Тому вони не можуть вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є фото або відеозапис на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт невиконання водієм ОСОБА_1 14 травня 2019 року о 22-10 год. вимог дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 13 т, заборонено».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) та постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Матеріали вказаної адміністративної справи не містять належних доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на відсутність належних доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, фото або відеозапису, суд також не має можливості перевірити, підтвердити чи спростувати доводи позивача щодо того, що 14 травня 2019 року у вказаному місці був знак, який забороняв рух транспортним засобам з дозволеною максимальною масою понад 24 тони, а не 13 тон, як зазначено у постанові, а також те, що поліцейський не роз`яснив йому його права та обов`язки, не повідомив його про можливість відкладення розгляду справи для того, щоб скористатися правовою допомогою, порушивши його права на звернення за правовою допомогою, а також не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, не з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в порушення зазначених вище вимог законодавства щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, зокрема, відеозапис на місці вчинення правопорушення під час його вчинення чи фотографії з місця вчинення правопорушення під час його вчинення.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доказів, які б об`єктивно вказували на вину позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б їх обґрунтовували, не відображають відомостей про вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

Таким чином, постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача об`єктивної сторони правопорушення, а тому і відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позову, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 19, 62 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 7, ч. 1 ст. 122, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78,139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сінчука Ярослава Юрійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову поліцейського роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сінчука Ярослава Юрійовича серії ДП18 № 607262 від 14 травня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Місцезнаходження відповідача та третьої особи: 39600 , Полтавська область, м. Кременчук, вул. 40 років ДАІ, 3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Медінцева