Справа № 300/96/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7174/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Промбудсервіс-Косів" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 300/96/19 за адміністративним позовом Приватного підприємства "Промбудсервіс-Косів" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції Лучко О. О.,

час ухвалення рішення 21.05.2019 року, 10:45 год.,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 27.05.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ПП Промбудсервіс-Косів звернулося в суд з позовом до відповідача Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28 грудня 2018 року, яким застосовано штрафну санкцію зі плати ПДВ за порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 888520,33 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що з системного аналізу приписів п.120-1. 1 та п.120-1.2 ст.120-1 ПК України можна дійти висновку про те, що штрафні санкції порушення граничного строку реєстрації/відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не застосовуються у таких трьох окремих випадках: 1) якщо такі накладні не надаються отримувачу (покупцю); 2) складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування; 3) складені на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою. Однак зазначене тлумачення норм податкового законодавства суперечить чинному законодавству, так як ПК України чітко визначено, що за порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних штрафні санкції, визначені ст. 120-1 ПК України, не застосовуються виключно до податкових накладних, що не видаються отримувачу (покупцю) та складені на постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування та оподаткування за нульовою ставкою. Таким чином, п.120-1.1 ст.120-1 ПК України повинен застосовуватися з урахуванням п.201.10 ст.201 ПК України і, як наслідок, звільнення від відповідальності за порушення строків реєстрації стосуються трьох видів (категорій) податкових накладних. Крім того, апелянт вказав на необхідність застосування у спірних правовідносинах п.56.21 ст.56 ПК України, оскільки має місце множинне трактування норми ст.120-1 ПК України. Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення прийняте неправомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Відовідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача (апелянта) Сохан В. Є. подав додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просив скасувати оскаржувану рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача - Боднар О. М. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2018 року Коломийське управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі пп.19-1. 1.1, 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75 ПК України провело камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних, виписаних ПП Промбудсервіс-Косів за період з 01 квітня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вказаною перевіркою встановлено, що платником несвоєчасно зареєстровано 115 податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: з порушенням терміну реєстрації до 15 календарних днів на загальну суму 4763564, 83 грн. ПДВ, зазначену в таких податкових накладних; від 16 до 30 календарних днів на загальну суму 2027321,12 грн. ПДВ, зазначену в таких податкових накладних; від 31 до 60 календарних днів на загальну суму 22331,97 грн. ПДВ, зазначену в таких податкових накладних.

Таким чином, ПП Промбудсервіс-Косів відповідно до п.201.10 ст.201 розділу ІІ Податкового кодексу України порушило граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За результатами перевірки складено акт № 515/09-19-52-12/33909174 від 07 грудня 2018 року.

ПП Промбудсервіс-Косів подало контролюючому органу заперечення на цей акт перевірки, разом з тим, Коломийське управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області ці заперечення позивача не взяло до уваги.

28 грудня 2018 року на підставі вказаного акта перевірки ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийняло податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію по податку на додану вартість за порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 888520,33 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції за результатами яких складено податкові накладні, відображені в акті перевірки, у позивача відбувалися з контрагентами, які не є платниками ПДВ, разом з тим, ці операції не звільнені від оподаткування і не оподатковуються за нульовою ставкою, тому відповідач правомірно наклав штраф у відповідному відсотковому розмірі від суми податку на додану вартість, зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, оскільки ПП Промбудсервіс-Косів порушило терміни реєстрації цих податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до приписів п.21.1.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

П.21.1.2 -21.1.4 ст.21 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Для платників податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер, встановлені особливі терміни складання податкової накладної (пп.201.4. ст.201 ПК України).

Згідно з п. 11 підрозд. 2 розд. ХХ «Перехідні положення» Кодексу з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Відповідно до пп.14.1.60 п.14.1 ст.14 ПК України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно з абз.1 п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Абз.4 п.201.10 ст.201 ПК України передбачає, що податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Граничні строки реєстрації податкової накладної встановлені п.201.10 ст.201 ПК України, відповідно до якого реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з Кодексом.

Відповідно до п.120-1.1 ст.120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого ст.201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що підставою для звільнення від сплати штрафу є сукупність таких двох умов разом як: 1) складення податкової накладної, що не надається отримувачу, та 2) за наслідками операції, яка звільнена від оподаткування або оподатковується за нульовою ставкою.

Аналогічні висновки щодо застосування норм п.120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України викладені в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року в справі № 820/2298/18, від 13 березня 2019 року в справі № 813/4157/17, і відповідно до ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Форма податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної затверджені наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307. Положеннями цих нормативних правових актів визначені вимоги до змісту та форми податкових накладних, до кожної із граф та розділів.

Відповідно до п.8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307, при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини: 01 - Складена на суму збільшення компенсації вартості поставлених товарів/послуг (для податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пункті 13 цього Порядку); 02 - Складена на постачання неплатнику податку; 03 - Складена на постачання товарів/послуг у рахунок оплати праці фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах із платником податку; 04 - Складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання; 05 - Складена у зв`язку з ліквідацією основних засобів за самостійним рішенням платника податку; 06 - Складена у зв`язку з переведенням виробничих основних засобів до складу невиробничих; 07 - Складена на операції з вивезення товарів за межі митної території України; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 09 - Складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість; 10 - Складена з метою визначення при анулюванні реєстрації платника податку податкових зобов`язань за товарами/послугами, необоротними активами, суми податку за якими були включені до складу податкового кредиту та не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; 11 - Складена за щоденними підсумками операцій; 12 - Складена на постачання неплатнику, в якій зазначається назва покупця (для податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пункті 10 цього Порядку); 13 - Складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності; 14 - Складена отримувачем (покупцем) послуг від нерезидента; 15 - Складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до ст.188 і 189 ПК України, над фактичною ціною постачання.

В інших випадках у верхній лівій частині податкової накладної тип причини не зазначається (нулі, прочерки та інші знаки чи символи не проставляються).

Згідно з п. 12 Порядку у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку, та у разі складання податкової накладної за щоденним підсумком операцій у графі «Отримувач (покупець)» зазначається «Неплатник», а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставляється умовний ІПН « НОМЕР_1 ».

Відповідно до пп. 6 п. 16 Порядку до графи 8 податкових накладних вноситься код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються.

У графі 8 зазначається код ставки: 20 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 7 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7 відсотків; 901 - у разі здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні податкові накладні, які зареєстровані позивачем, і про які йдеться в акті перевірки та в розрахунку до оскарженого податкового повідомлення-рішення, містять наступні відомості: у верхній лівій частині у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» містять помітку «X» із зазначенням типу причини « 02» (складена на постачання неплатнику податку); у графі «Отримувач (покупець)» зазначено «Неплатник», а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставлено умовний ІПН « НОМЕР_1 »; у графі 8 містять код ставки податку на додану вартість « 20» (здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою).

Отже, спірні податкові накладні, які містять код ставки податку на додану вартість «20», є такими, що складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість.

Аналогічні висновки щодо застосування норм Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року №1307, викладені у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 816/1488/17.

Таким чином, господарські операції позивача, за якими складені податкові накладні, що відображені в акті перевірки, відбувалися з контрагентами, які не є платниками ПДВ; разом з цим ці операції не звільнені від оподаткування і не оподатковуються за нульовою ставкою, тобто спірні податкові накладні позивачем не надавалися отримувачам (покупцям) через те, що вони не є платниками ПДВ, проте вони складені позивачем на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість.

Отже, сукупність умов для звільнення позивача від сплати штрафу, що встановлені п. 120-1.1 ст.120-1 ПК України, дотримана не була, оскільки операції здійснені з оподаткуванням 20%, що підтверджується самими податковими накладними, тому до нього правомірно застосовано штраф оскаржуваним рішенням.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що п.120-1.1 ст.120-1 ПК України повинен застосовуватися з урахуванням п.201.10 ст.201 ПК України і, як наслідок, звільнення від відповідальності за порушення строків реєстрації стосуються трьох видів (категорій) податкових накладних, виходячи з наступного.

Колегія суддів, виходячи з синтаксичного аналізу побудови норми п.120-1.1 ст.120 ПК України, дійшла висновку про те, що у п.120-1.1 ст.120 ПК України винятки із загальних правил сформульовано чітко та визначено виключні випадки звільнення від відповідальності за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, і такі виключення стосуються реєстрації двох видів податкових накладних: 1) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування; 2) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою. Тобто для застосування виключень і звільнення від відповідальності обов`язковою умовою у сукупності з критерієм подання податкової накладної, яка не надається отримувачу (покупцю), є складання на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування, або оподатковуються за нульовою ставкою.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст.120-1 ПК України відсилає до ст.201 ПК України виключно в частині визначення граничних строків, порушення яких тягне за собою відповідальність, а не визначення видів податкових накладних, порушення строків реєстрації яких не тягнуть за собою відповідальність.

П.201.10 ст.201 ПК України, на який покликається апелянт, розрізняє податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, як різні категорії податкових накладних, які повинні бути зареєстрованими в ЄРПН, проте не зумовлює застосування інших норм ПК України без урахування мети їх запровадження.

Таким чином, доводи апелянта про те, що п.120-1.1 ст.120-1 ПК України повинен застосовуватися з урахуванням п.201.10 ст.201 ПК України і, як наслідок, звільнення від відповідальності за порушення строків реєстрації стосуються трьох видів (категорій) податкових накладних, є безпідставними.

Аналогічне тлумачення норми п.120-1.1 ст.120-1 ПК України в частині умов звільнення від відповідальності викладено в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (справа №816/1488/17), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів також не приймає до уваги покликання апелянта на необхідність застосування у спірних правовідносинах п.56.21 ст.56 ПК України, відповідно до якого у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків, оскільки з огляду на вищевикладені висновки, норма ст.120-1 ПК України не припускає множинного трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, а тому підстави для застосування п.56.21 ст.56 ПК України відсутні.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на наявність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які набрали законної сили, і ухвалені на користь платника податків у спорах щодо неоднозначного тлумачення норми п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, виходячи з наступного.

Ст.78 КАС України встановлено підстави для звільнення від доказування.

Ч.4 цієї статті визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, не підлягають доказуванню певні обставини, які вже встановлені судом у іншій справі.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо правильного застосування норми матеріального права, тобто тлумачення п.п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, а тому застосування іншого судового рішення є недоцільним.

Інші доводи апелянта, фактично, зводяться до незгоди зі змістом самої ст.120-1 ПК України, проте не є такими, що доводять протиправність спірного податкового повідомлення - рішення та наявність підстав для його скасування.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Промбудсервіс-Косів" залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 300/96/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.