Справа № 620/962/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/962/19 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Бужак Н.П.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації замість належного до видачі речового майна в сумі 44 352,38 грн. та ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення за період з 15.01.2018 року по 06.10.2018 року протиправною;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 15.01.2018 року по 06.10.2018 року;

- стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна в розмірі 44 352,38 грн., без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням термінів його виплати за період з 15.01.2018 року по дату фактичної виплати нарахованої суми індексації грошового забезпечення, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням термінів його виплати за період з 15.01.2018 року по дату фактичної виплати нарахованої суми індексації грошового забезпечення, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

05.09.2019 року та 09.09.2019 року, відповідно до штампів вхідної кореспонденції суду Вх.№ 32367 Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно змісту якого відповідач повністю не погоджується із апеляційними вимогами, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, адже у зв`язку зі зміною базового місяця, підстави для обчислення позивачу індексу споживчих цін для проведення індексації у період з 01.08.2018 року по день звільнення відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно, всупереч нормам чинного законодавства не виплачено позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в день остаточного звільненні, індексації грошового забезпечення за період з 15.01.2018 року по 28.02.2018 року, разом з тим, відмовлено в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням термінів його виплати за період з 15.01.2018 року по дату фактичної виплати нарахованої суми індексації грошового забезпечення, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб, з огляду на те, що така компенсація, відповідно до норм чинного законодавства можлива лише за умови попереднього нарахування індексації грошового забезпечення, проте, в межах спірних правовідносин такого нарахування не було здійснено.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командувача Сухопутних військ ЗСУ було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 24-25).

Наказом Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21.09.2018 року №244 (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас з посади старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини в/ч НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_2 на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 19).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06.10.2019 року №349 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 21).

При цьому, позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом остаточний розрахунок з ним не проведений, а саме: не виплачено грошову компенсацію за належне до видачі речове майно та індексацію грошового забезпечення за період з 15.01.2018 року по 06.10.2018 року.

У зв`язку з наведеним та вважаючи, що відповідач, окрім іншого, зобов`язаний нарахувати та виплати компенсацію втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням термінів його виплати за період з 15.01.2018 року по дату фактичної виплати нарахованої суми індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до змісту вимог апеляційної скарги, позивач вважає необґрунтованим рішення суду в частині відмовленої позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням термінів його виплати за період з 15.01.2018 року по дату фактичної виплати нарахованої суми індексації грошового забезпечення, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб, а тому саме в цій частині колегія суддів вважає за необхідне переглянути рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок).

Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до п. 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом п. 2, 3 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права в частині, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року скасувати в частині.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням термінів його виплати за період з 15.01.2018 року по дату фактичної виплати нарахованої суми індексації грошового забезпечення, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

Н.П.Бужак

Повний текст рішення виготовлено 17 вересня 2019 року.