Справа № 1.380.2019.001264
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року№ 857/7701/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка Олександра Володимировича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №1.380.2019.001264(суддя Хома О.П., м.Львів) за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка Олександра Володимировича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (далі - ПАТ) Коваленка О.В. (далі - Уповноважена особа) та Фонду в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення позивач до переліку вкладників ПАТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (далі - Перелік), як вкладника за договором банківського рахунку від 17.05.2016 №19275002 в сумі 145000 грн (далі - Договір);

зобов`язати відповідачів включити ОСОБА_1 до Переліку, як вкладника за Договором.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 8 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку. Зобов`язано Уповноважену особу внести зміни та доповнення до Переліку, шляхом внесення відомостей щодо рахунку № НОМЕР_1 (далі - Рахунок), відкритого у ПАТ, на загальну суму 145000 грн. Стягнуто з Уповноваженої особи за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача 768,40 грн судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила Уповноважена особа, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що на момент введення тимчасової адміністрації, початку процедури ліквідації ПАТ та на момент подачі даного позову кошти на рахунку позивача були відсутні. Крім того, Рахунок закрито 21.02.2017 в порядку проведення ліквідаційної процедури. Зважаючи на те, що кошти протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку були відсутні, підстав для внесення Уповноваженою особою інформації про позивача, як такого що має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду не було. Крім того, звертає увагу на постанову Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №466/7277/16-ц (далі - Постанова), якою встановлено правомірність здійснення ПАТ операції 18.05.2016 по Рахунку, внаслідок чого було списано грошові кошти у розмірі 145000 грн з призначенням «Повернення коштів згідно статті 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (далі - Закон №2121-III) на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕН СІ Інжиніринг Україна» (далі - ТОВ). Також вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторні, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI) поширюються на позивача, а Уповноважена особа всупереч вимогам Закону №4452-VІ та нормативно-правових актів Фонду безпідставно не внесла позивача до Переліку.

Щодо іншої частини позовних вимог, то цей суд зазначив, що Фонду не наділений повноваженнями щодо включення до Переліку вкладників, тому вимога про зобов`язання Фонду включити позивача до Переліку є безпідставною.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 17.05.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ укладено договір комплексного банківського обслуговування на підставі заяви про прийняття пропозиції Банку укласти договір комплексного банківського обслуговування (а.с.38).

Також, на підставі заяви про відкриття банківського (поточного) рахунку 17.05.2016 між позивачем та Банком укладено Договір, відповідно до якого, було відкрито Рахунок у валюті гривня (а.с.39).

Позивачем внесено на Рахунок грошові кошти у сумі 145000 грн, що підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 17.05.2016 (далі - Квитанція; а.с.40).

Відповідно до виданої ПАТ виписки по Рахунку внесені ОСОБА_1 17.05.2016 на Рахунок кошти в розмірі 145000 грн 18.05.2016 перераховано на рахунок ТОВ. В призначені платежу вказано, що операцію здійснено у відповідності до статті 67 Закону №2121-III.

Позивач стверджує, що ним не надавалось жодне розпорядження по перерахунку таких коштів. Відповідачами вказана обставина не заперечується.

На підставі рішення Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 20.05.2016 №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 20.05.2016 прийнято рішення №783 про запровадження з 20.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 18.07.2016 №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» та рішення виконавчої дирекції Фонду від 19.07.2016 «Про початок ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», у ПАТ розпочата процедура ліквідації.

ОСОБА_1 звертався з заявами: до начальника відділення ПАТ від 27.05.2016, тимчасового адміністратора ПАТ ОСОБА_2 від 23.05.2016 та від 27.05.2016, згідно з якими повідомляв про те, що жодних розпоряджень на списання коштів 18.05.2016 він не давав, тому просив роз`яснити ситуацію та привести рахунок у відповідність до стану, що був 17.05.2016, а також забезпечити відшкодування вкладу за договором банківського вкладу за рахунок Фонду в сумі фактично внесених коштів - 145000 грн (а.с.42-46).

Також в заяві від 26.07.2016 позивач просив включити його до переліку вкладників для відшкодування вкладу в розмірі 145000 грн за рахунок Фонду.

Уповноважена особа листом від 02.07.2016 №2-3-2-2/1798-ВА-ОГ повідомив, що ОСОБА_1 не було включено до Переліку з причин списання коштів з його рахунку з призначенням «повернення коштів згідно до статті 67 Закону №2121-III на поточний рахунок ТОВ у зв`язку з тим, що виконанні 17.05.2016 клієнтом ТОВ операції були виявленні як навантаження на Фонд" (а.с.47).

30.06.2016 позивачу виплачено кошти в розмірі 26,98 грн з призначенням «виплата коштів клієнту ПАТ, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції (а.с.50).

В серпні 2016 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ПАТ за участю третьої особи Уповноваженої особи про захист прав споживача фінансових послуг, визнання незаконними дій Банку щодо списання з Рахунку коштів в сумі 145000 грн та зобов`язання ПАТ привести залишок на Рахунку у відповідність до стану станом на 17.05.2016, а також визнання за ОСОБА_1 права на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 145000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року, позов задоволено (далі - Судові рішення).

Верховний Суд Постановою Судові рішення скасував та відмовив у задоволенні позову (а.с.59-66).

Підставою відмови стало те, що на момент звернення позивача із цим позовом до суду першої інстанції (серпень 2016 року) та ухвалення рішення судом першої інстанції (28.02. 2017) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідації ПАТ, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом №4452-VI.

На підставі наведено вище позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом №4452-VI ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно із положеннями статті 2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частинами першою та другою статті 26 Закону №4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:

- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

Пунктом 5 розділу 2 «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 №14 (в редакції, рішення Фонду 26.05.2016 №823) (зареєстровано в МЮУ 07.09.2012 за № 1548/21860, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки:1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення;2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.

Вказаним пунктом також передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

При цьому, аналіз вищенаведених норм свідчить, що підставою для внесення особи до реєстру платників, що мають право на відшкодування коштів за рахунок ФГВФО є наявність на рахунку вкладника таких коштів.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно до вимог статей 525, 526 ЦК зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов є недопустимою.

Таким чином, перерахунок коштів банка здійснюється виключно за розпорядженням володільця рахунку.

Пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон №2346-III) визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Договір був укладений ОСОБА_1 та ПАТ 17.05.2016, тобто до запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду. Тому на позивача поширюються гарантії, передбачені Законом №4452-VI.

Як встановлено судом, підставою для відмови у виплаті коштів ОСОБА_1 в розмірі 145000 грн, стало те, що на період запровадження тимчасом адміністрації у позивача були відсутні кошти на рахунку, що підтверджується випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 Натомість, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 внесено на Рахунок грошові кошти у сумі 145000 грн, що підтверджується Квитанцією.

Факт зарахування таких коштів на рахунок позивача підтверджується виданою ПАТ випискою по Рахунку. При цьому, відповідно до вказаної виписки жодних інших коштів позивачем станом на 19.05.2016 на Рахунок не вносилось. 18.05.2016 внесені ОСОБА_1 17.05.2016 на Рахунок кошти в розмірі 145000 грн перераховано банком на рахунок ТОВ. В призначені платежу вказано, що операцію здійснено у відповідності до статті 67 Закону №2121-III. Стосовно вказаної обставини судом встановлено, що ОСОБА_1 не надавалось жодного розпорядження по перерахунку коштів, вказана обставина відповідачами не заперечується.

Наведені обставини, свідчить про те, що Рахунок позивача мав би бути включеним до Переліку.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується із позицією суду першої інстанції щодо безпідставності доводів скаржника про те, що позивач не має права на повернення внесених ним на Рахунок коштів з посиланням на Постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ про визнання операції по перерахунку коштів з його Рахунку на рахунок ТОВ незаконними, так як дійсно у цій Постанові не надавалась правова оцінка правомірності вказаного перерахунку, а лише із посиланням на неправильне застосування норм права вказано, що вимоги заявлені у позові мають вирішуватися із урахуванням положень Закону №4452-VI. Тобто позивачем невірно було обрано спосіб захисту порушеного права у справі №466/7277/16-ц, що і призвело до відмови у задоволенні позову та стало підставою для звернення до адміністративного суду із розглядуваним позовом.

Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, що встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки як стверджує відповідач позивачу ще у 2016 році було відомо про не включення його до Переліку. Вказує, що ОСОБА_1 уже звертався до суду з аналогічним позовом, проте ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року залишено без змін ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі №813/2764/16, з тих підстав, що даний спір розглядається за правилами господарського судочинства (а.с.95-96).

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

На підставі цього. Потрібно вказати, що ЄСПЛ у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянная проти Росії» (заява №21851/03) констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже - порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». ЄСПЛ також наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Відтак, юрисдикційна невизначеність у вирішенні справ даної категорії, яка фактично існує в судовій системі України з моменту набрання чинності КАС, не може бути перешкодою для вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства та забезпечення права позивача на судовий захист.

Водночас, Великою Палатою Верховного Суду неодноразово висловлювалась правова позиція стосовно підсудності спорів, що виникають з правовідносин, подібних тим, які мали місце у справі, що розглядається. Цим судом зазначено, що розглядувані правовідносини є публічно-правовими та належать до юрисдикції адміністративних судів (постанови від 06 червня 2018 року, 13 червня 2018 року у справах №813/6392/15, 820/12122/15 відповідно).

З огляду на наведене, зважаючи на відсутність підстав для обмеження гарантій позивача, Уповноважена особа зобов`язана була включити ОСОБА_1 до Переліку саме на суму внесеного ним вкладу в розмірі 145000 грн. Проте такого обов`язку Уповноваженою особою виконано не було.

Як вірно було встановлено, судом першої інстанції Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і відразу делегує їх в частині формування переліків уповноваженій особі. Це означає, що Уповноважена особа, володіючи достатніми повноваженнями могла усунути порушення прав вкладника та включити його в Перелік після проведеної перевірки на підставі поданих ним заяв. Однак вказаних дій не вчинила.

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку, як вкладника за Договором в сумі 145000 грн та зобов`язання відповідача включити ОСОБА_1 до Переліку.

Також суд вірно вказав на відсутність повноважень Фонду щодо включення до Переліку, що стало підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка Олександра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.