Справа № 520/3904/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 р. справа № 520/3904/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., за участю секретаря судового засідання - Кіт С.В., представника відповідача - Варламова Д.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Адоніс" до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель - провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Близнюківському, Лозівському, Первомайському районах з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - Іщенко Олександра Вікторовича, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним та скасування припису, -

встановив:

Позивач, Приватне підприємство "Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Адоніс" (далі за текстом - заявник, суб"єкт господарювання, Підприємство, ПОСП), в порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування припису №38/002УПР/03/01/-19 від 15.03.2019р. Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель - провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Близнюківському, Лозівському, Первомайському районах з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Іщенка Олександра Вікторовича про усунення порушень, виявлених під час проведення незаконно планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог земельного законодавства у сфері використання та охорони земель.

Аргументуючи позовні вимоги зазначив, що спірне рішення владного органу прийнято безпідставно, оскільки, по-перше, земельна ділянка, на яку вказує державний інспектор Іщенко О.В., відноситься не до земельної державної форми власності, а відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю перебуває у власності громадян колишніх членів КСП імені Петровського, по-друге, зазначив, що межові знаки можуть бути встановлені за бажанням власника.

Відповідач, Державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель - провідний спеціаліст відділу контролю за використанням та охороною земель у Близнюківському, Лозівському, Первомайському районах з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - Іщенко Олександр Вікторович правом подати заперечення на адміністративний позов не скористався.

Ухвалою суду від 21.05.2019р. залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що земельна ділянка фактично використовується для розміщення господарських будівель, але без оформлення будь-яких документів на право власності чи право користування. Стверджував, що це є порушенням вимоги ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України. Крім того, зазначив, що використання даної земельної ділянки здійснюється за відсутності межових знаків встановленого зразка, що унеможливлює фактично встановлення межі (поворотної точки) земельних ділянок в натурі (на місцевості) та ідентифікувати її. Відтак, наполягав, що при прийнятті оскаржуваного припису відповідач діяв у межах та у спосіб визначених законом.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

З 04.03.2019р. по 11.03.2019р. Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області в особі начальника відділу контролю Мезіна С.С., головного спеціаліста Захаріна С.С., провідного спеціаліста Іщенко О.В. був здійснений плановий захід державного нагляду (контролю) з діяльністю Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Адоніс" з питання дотримання законодавства у сфері використання та охорони земель.

Результати проведеного заходу нагляду (контролю) оформлені актом від 11.03.2019р. №38/0011АП/02/01/-19 (далі за текстом - Акт).

Оскільки рішення про призначення заходу нагляду (контролю) та дії з приводу проведення заходу нагляду (контролю) Підприємством до суду або адміністративного органу вищого рівня не оскаржувались, то пов`язані із цим обставини судом не з`ясовуються, не досліджуються та не оцінюються, адже знаходяться поза межами предмету доказування у спорі.

В тексті Акту владним суб`єктом викладені судження про вчинення Підприємством низки порушень, а саме: 1) ст.55 Закону України "Про землеустрій" за рахунок відсутності межових знаків на земельній ділянці, розміщеній поруч із земельною ділянкою кадастровий номер :01:000:0313; 2) ст.ст.125 і 126 Земельного кодексу України, ст.35 Закону України "Про охорону земель", ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", ст.ст.3 і 4 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за рахунок відсутності документів, котрі посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою та не справляння плати за землю.

15.03.2019р. з посиланням на Акт відповідач, ГУ Держгеокадастру у Харківській області видав прийняв припис №38/0024ПР/03/01/-19.

Як з`ясовано судом, що юридичним мотивом для винесення оскаржених рішень владний суб`єкт обрав положення ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України та ст.55 Закону України «Про землеустрій», а фактичними мотивами послугували судження контролюючого органу про використання земельних ділянок за відсутності документів, що посвідчують право власності чи користування нею, та відсутності межових знаків встановленого зразка, що унеможливлює фактично встановлення межі (поворотної точки) земельних ділянок в натурі (на місцевості) та ідентифікувати її.

Не погодившись за виданим Головним управлінням приписом, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу використання особами земельних ділянок унормовані, насамперед, приписами Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" та Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За відсутності заявлених вимог про визнання незаконним рішення про призначення перевірки та визнання протиправними дій з проведення перевірки, а також належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів таких обставин, суд при вирішенні спору виходить з міркувань відносно правомірності як названого рішення, так і означених дій, а також їх документально зафіксованих результатів.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно до ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Моніторинг родючості ґрунтів земель сільськогосподарського призначення та агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення проводить центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики.

Відповідно до ст.9 згаданого закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок.

Частиною 3 ст.10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення.

Учасниками справи визнані обставини проходження заявником процедури державної реєстрації, а також обставини використання заявником земельної ділянки площею 0,8000 га, котра межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0313 за межами населених пунктів на території Квітневої сільської ради Близнюківського району Харківської області, шляхом експлуатації об"єктів нерухомого майна, розташованій на цій ділянці.

Стосовно посилання заявника на акт на право колективної власності на землю серії ХР-03-00-000240 суд відмічає, що згаданий акт видано не ПОСП "Адоніс", а Коллективному сільськогосподарському підприємству імені Петровського с.Кірове Близнюківської районної Ради народних депутатів Близнюківського району Харківської області.

Заявник не подав документів про те, що він є правонаступником названого КСП.

Документів про набуття речового права користування земельною ділянкою від названого КСП заявник до суду також не подав.

Водночас із цим, приєднані до справи копії документів містять відомості про те, що право власності на об`єкти нерухомого майна на спірній земельній ділянці загальною площею 776,4 кв.м. зареєстровані не за КСП ім. Петровського, а за позивачем (а.с.93-94).

Листом начальника відділу Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області від 10.05.2019р. підтверджена та обставина, що спірна земельна ділянка належить до земель державної форми власності сільськогосподарського призначення, цільове призначення землі запасу (а.с.126).

Листом відділу Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області від 27.08.2019р. підтверджена та обставина, що за ПОСП "Адоніс" на території Квітневої сільської ради Близнюківського району Харківської області не обліковується земельних ділянок під господарськими спорудами і дворами (а.с.128).

З огляду на викладене, суд визнає недоведеними доводи заявника про наявність передбачених законом підстав для використання спірної земельної ділянки у межах владної господарської діяльності, позаяк жодних правовстановлюючих документів, які б надавили право користування земельною ділянкою саме ПОСГП «Адоніс» позивачем до матеріалів справи не надано.

Продовжуючи розгляд справи за епізодом порушення ст.55 Закону України «Про землеустрій», суд зазначає, що відповідно до вимог даної норми закону встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Згідно з абз. 5 п.3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. №376, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.06.2010р. за №391/17686; далі за текстом - Інструкція №376) визначено, що межові знаки не встановлюються, зокрема, на бажання власника (користувача) - у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що за бажанням власника (користувача) межові знаки можуть не встановлюватися лише за умови - якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

Інших винятків із загального правила згаданим підзаконним актом не запроваджено.

Між тим, досліджуючи зміст Плану зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність (а.с.20), суд зазначає, що доводи позивача з приводу встановлення межових знаків виключно за бажанням власника (користувача) спростовуються фактами не збігання меж земельної ділянки з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами.

Отже, суд доходить до переконання, що оскільки на час проведення перевірки у Підприємства були відсутні документи про речові права на землю, а також відсутні межові знаки встановленого зразка, що унеможливлює фактично встановлення межі (поворотної точки) земельних ділянок в натурі (на місцевості) та ідентифікувати її, то відповідач, при прийнятті спірних рішень діяв у межах та у спосіб визначених законом.

Стосовно обставин притягнення керівника заявника до адміністративної відповідальності суд зазначає, що слід розрізняти преюдицію у якості встановлених судом при відправленні правосуддя юридичних фактів (ч.4 ст.78 КАС України) від правової оцінки, наданої судом певному факту при відправленні правосуддя (ч.7 ст.78 КАС України).

З огляду на викладене, мотиви та міркування районного суду при вирішенні справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності об`єктивно не можуть мати правового значення для окружного адміністративного суду при вирішенні справи стосовно законності індивідуального акту - припису, позаяк мають характер юридичної оцінки фактів.

Правильність наведеного міркування підтверджується змістом ч.6 ст.78 КАС України, де указано, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Довід заявника про те, що наслідком відсутності заперечень проти позову від відповідача, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель - провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Близнюківському, Лозівському, Первомайському районах з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Іщенка Олександра Вікторовича є визнання позову, суд відхиляє, оскільки відповідно до ч.4 ст.159 КАС України неподання владним суб`єктом відзиву на позов без поважних причини може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.162 КАС України ця ж сама обставина (неподання відзиву на позов без поважних причин) визначена законодавцем як підстава для вирішення справи за наявними матеріалами.

Судом з`ясовано, що у спірних правовідносинах державний інспектор під час проведення перевірки діяв саме від імені Головного управління, а не як окремий та самостійний суб`єкт права, позаяк реалізовував владні управлінські функції контролю саме Головного управління.

Головним управлінням заперечення проти позову подані.

Отже, відсутні підстави вважати позов задоволеним у зв`язку з неподанням відзиву на позов з боку одного із відповідачів, котрий є штатним працівником другого відповідача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України при винесенні оскаржених рішень.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у задоволенні заявлених вимог про скасування оскаржених рішень владного суб`єкта.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.б-9, 72-77, 90, 139, 211, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Судове рішення у повному обсязі виготовлено 20.09.2019 року у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України.

Суддя О.В.Старосєльцева