Справа № 140/1518/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7550/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року в справі № 140/1518/19 (головуючий суддя Ковальчук В. Д., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2019 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи з 01 червня 2017 року внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29 березня 2019 року №40, зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 01 червня 2017 року, з урахуванням вже проведених виплат, пов`язаних із встановленням 25% втрати працездатності, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що протоколом №40 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29 березня 2019 року відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні допомоги, посилаючись на те, що групу інвалідності встановлено позивачу понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, в той час як право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, викладене у пункті 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29 березня 2019 року №40 про відмову у призначенні старшому солдату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення з 01 червня 2017 року 3 групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю 3 групи, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, з урахуванням вже проведених виплат, пов`язаних із встановленням 25% втрати працездатності, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем Міністерством оборони України, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що група інвалідності призначена позивачу через 2 роки і 5 місяців після встановлення йому первинно 25 % втрати працездатності, тобто більше ніж через два роки, тому апелянт вважає, що підстави для призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з отриманням ним ІІІ групи інвалідності відсутні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що у 2017 році позивач звертався через військкомат до Міністерства оброни України про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, однак листом від 28.08.2017 року №829 Волинський ОВК військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 повернув без реалізації подані документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с.17). Як зазначено в цьому листі, документи повернуті у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності понад дворічний термін з моменту первинного встановлення відсотка втрати професійної працездатності, тому підстав для надсилання висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги у ІНФОРМАЦІЯ_3 немає.

У 2018 році позивач через ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до Міністерства оборони України із заявою та доданими до неї документами про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, з врахуванням виплаченої суми по втраті працездатності 25 %.

Листом від 25.04.2019 року вих. №ВСЗ/584/1 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 29.03.2019 року протоколом №40 прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.18).

Як слідує з пункту 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29 березня 2019 року №40 (а.с.19), розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, а саме: старшому солдату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), якого 09.12.2014 року звільнено з військової служби та 18.12.2014 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25 % втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 22.05.2014 року (довідка МСЕК серія ВЛН № 0000467 від 18.12.2014 року), а 01.06.2017 року під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 AAA № 745420 від 01.06.2017 року). Вказано те, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.41 Закону Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей .

Частиною 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з цим, відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-446а14, від 21 квітня 2015 року №21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.

Встановлено, що ОСОБА_1 в період з 09.05.2014 року по 22.05.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (Донецькій та Луганській областях) та є учасником бойових дій, що підтверджується копіями довідки військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2014 року №7255 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с.9) та посвідчення серії НОМЕР_2 від 22.05.2015 року (а.с.20).

22 травня 2014 року позивач старший солдат ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби в ході антитерористичної операції біля м. Волноваха Донецької області одержав наскрізний вогнепальний перелом лівого плеча з пошкодженням плечової артерії та вени, середнього нерва, біцепса, а також сліпі вогнепальні поранення правого плеча, про що свідчить копія довідки військової частини ПП НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.06.2014 року №204 (а.с.10).

Крім того, Центральна військово-лікарська комісія встановила, що вогнепальне поранення, травма старшого солдата ОСОБА_1 пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується копією витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранення, контузій, травм, каліцтв №678 від 27 лютого 2015 року (а.с.12).

Як зазначено у свідоцтві про хворобу №971 від 17.10.2014 року, військово-лікарська госпітальна комісія при в/ч НОМЕР_3 провела огляд ОСОБА_1 та встановила, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с.11).

З 09 грудня 2014 року солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас згідно пункту б частини 8 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення, про що свідчить копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 польова пошта (по стройовій частині) від 09.12.2014 року (а.с.13).

18 грудня 2014 року під час огляду органами МСЕК встановлено позивачу 25 % втрати професійної працездатності, про що свідчить копія довідки Волинського обласного бюро МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії ВЛН №0000467 від 02.12.2015 року (а.с.14).

01 червня 2017 року медико-соціальна експертна комісія встановила ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням, травмою, так, що пов`язані із захистом Батьківщини, що зазначено у довідці Волинського обласного бюро МСКЕ до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №745420 від 28.07.2017 року (а.с.15).

Під час повторного огляду 23 червня 2018 року підтверджено встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у зв`язку із пораненням, травмою, так, що пов`язані із захистом Батьківщини, про що свідчить копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №759230 від 05.07.2018 року (а.с.16).

Частиною 4 статті 16-3 Закону №2011- ХІІ визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів вказує, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким було доповнено ч. 4 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Суд звертає увагу, що вказана норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме, застосування зворотньої дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, починаючи з 01.06.2017 року (дата встановлення ІІІ групи інвалідності) і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, яку суд в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) враховує при розгляді даної справи.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 16-2 Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

Частиною 2 статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п.6 Порядку № 975 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно із п.8 постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Тобто, з огляду на викладене встановлено, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності виникло з моменту встановлення інвалідності, а саме з 01.06.2017 року.

Таким чином, суд апеляційної погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, є помилковими.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року в справі № 140/1518/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 19 вересня 2019 року.