Справа № 160/4383/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2019 року Справа № 160/4383/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Бохан О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування припису та постанов про накладення штрафу, -
14.05.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН603/260/АВ/П від 13.02.2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН603/260/АВ/ІП-ФС/181 від 26.02.2019 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 4173,00 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН603/260/АВ/ТД-ФС/179 від 26.02.2019 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 500760,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначив, що відповідачем неправомірно винесено припис про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу, оскільки їх винесено на підставі необґрунтованих висновків, які були виявлені у ході перевірки порушення законодавства про працю. Позивач вважає, що припис та постанови про накладення штрафу є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки не відповідають чинному законодавству та прийняті на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки.
20.05.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 20.05.2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
31.05.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
24.06.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано, що була проведена перевірка позивача, в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржувані припис та постанови про накладення штрафу. Відповідач вважає, що оскаржувані припис та постанови про накладення штрафу є правомірними, та такими, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
25.06.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було повернуто без розгляду клопотання адвоката Третяченка Олександра Володимировича про відкладення розгляду справи та виклик свідків.
25.06.2019 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву у підготовчому провадженні у зв`язку з неявкою позивача.
04.07.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідачем жодних доказів та досліджень, крім звернень працівників встановлено не було. Також вказано, що пояснення які були подані працівниками не можуть бути прийняті, як належні докази, оскільки щодо них відкрито кримінальне провадження.
10.07.2019 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вказано, що правова позиція відповідача по даній справі викладена з врахуванням документів, що підтверджують певні обставини, у зв`язку з чим відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачені чинним законодавством України.
11.07.2019 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву у підготовчому провадженні, у зв`язку з неякою позивача.
11.07.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.
07.08.2019 року у підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання позивача про допит свідків та допитано у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також, було оголошено перерву у підготовчому провадженні у зв`язку із викликом в судове засідання для дачі свідчень ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
11.09.2019 року викликані судом свідки у підготовче судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим судом вирішено продовжити розгляд справи без отримання пояснень свідків. Також, було закрито підготовче провадження, отримано згоду сторін про початок розгляду справи по суті у день після закінчення підготовчого провадження та вирішено здійснювати розгляд справи по суті.
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, при цьому посилаючись на доводи наведенні у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведенні у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з 01.02.2019 року по 04.02.2019 року на підставі наказу від 31.01.2019 року №131-І, направлення на проведення інспекційного відвідування від 31.01.2019 року №26 та службового посвідчення головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні ОСОБА_10 було проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
За результатами інспекційного відвідування складено акт №ДН603/260/АВ від 04.02.2019 року, відповідно до якого встановлено, що ФОП ОСОБА_2 , як роботодавцем було допущено чотирьох працівників до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу також, було встановлено, невчасну видачу трудової книжки працівникам, які звільнились.
13.02.2019 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було винесено припис про усунення порушень №ДН603/260/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано позивача усунути порушення статті 47 КЗпП України та зобов`язано позивача до 19.02.2019 року працівникам, що звільняються, належно оформлену трудову книжку видавати у день звільнення.
26.02.2019 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. №509 винесено постанови №ДН603/260/АВ/ІП-ФС/181 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 4173,00 грн. та №ДН603/260/АВ/ТД-ФС/179 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 500 760,00 грн.
Позивач вважає вказані припис та постанови про накладення штрафу необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
У відповідності до пп.6 п.4 Положення, Управління Держпраці, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Згідно з пп.5 п.6 Положення Управління Держпраці має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок №295).
Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
З оскаржуваного припису відповідача вбачається, що за порушення ст.47 КЗпП України, а саме: за невчасну видачу належним чином оформленої трудової книжки звільненим працівникам, було зобов`язано позивача усунути вказане порушення.
Щодо вищевказаного порушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Приписами частин п`ятої статті 48 КЗпП України визначено, що порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58).
Пунктами 4.1, 4.2 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.
Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_6 , яка була звільнена 05.11.2018 року, отримала трудову книжку поштою 04.01.2019 року. ОСОБА_7 , який був звільнений 05.11.2018 року, на момент інспекційного відвідування не отримав належним чином оформлену трудову книжку 3 відповідними записами. ОСОБА_8 , яка була звільнена 19.11.2018 року, отримала належним чином оформлену трудову книжку 3 відповідними записами поштою 26.12.2018 року. ОСОБА_11 , яка була звільнена 19.11.2018 року, на момент інспекційного відвідування не отримала належним чином оформлену трудову книжку з відповідними записами.
Доказів вручення звільненим працівникам трудової книжки у день звільнення та направлення вищевказаним працівникам поштових повідомлень із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки у день їх звільнення позивачем до суду не надано про причини не надіслання такого повідомлення не повідомлено.
Суд зазначає, що в даному випадку підставою для притягнення позивача до юридичної відповідальності є вчинення позивачем певної бездіяльності, при цьому жодною нормою чинного законодавства України не передбачено певних обставин, у зв`язку з якими позивач звільняється від відповідальності за несвоєчасну видачу трудової книжки.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та наявність порушень зі сторони позивача трудового законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень №ДН603/260/АВ/П від 13.02.2019 року винесений відповідачем правомірно, у зв`язку чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо винесення відповідачем постанови №ДН603/260/АВ/ІП-ФС/181 від 26.02.2019 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 4173,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до вказаної постанови на позивача було накладено штраф за порушення ст.47 КЗпП України, а саме: за невчасну видачу належним чином оформлених трудових книжок звільненим працівникам.
Абзацом 8 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Відповідно до закону «Про Держаний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року становить 4173,00 грн.
Таким чином, з аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН603/260/АВ/ІП-ФС/181 від 26.02.2019 року відповідно до якої накладено на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штраф у розмірі 4173,00 грн. є правомірною, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо винесення відповідачем постанови №ДН603/260/АВ/ТД-ФС/179 від 26.02.2019 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 500760,00 грн.
Відповідно до вказаної постанови на позивача було накладено штраф за порушення ч.1, ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: за допуск працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.
З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення інспекційного відвідування було встановлено, що чотири працівники, з якими було укладено трудові договори, фактично працювали тривалий період без укладання трудового договору:
- ОСОБА_6 до укладання трудового договору працювала продавцем-консультантом у магазині «7-й кілометр » ( який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б ) з 05.04.2018 року, щомісяця отримувала заробітну плату з графіком роботи: 4 дні працює з 8:30 до 19:00, а наступні 2 дні відпочиває. Таким чином, без оформлення трудових відносин, ОСОБА_6 працювала з 05.04.2018 року по 05.06.2018 року (по момент укладання трудового договору);
- ОСОБА_7 до укладання трудового договору працював охоронцем у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49 Б) з 15.02.2018 року, щомісяця отримувала заробітну плату з графіком роботи: 4 дні працює з 8:30 до 19:00, а наступні 2 дні відпочиває. Таким чином, без оформлення трудових відносин, ОСОБА_7 працювала з 15.02.2018 року по 01.07.2018 року (по момент укладання трудового договору);
- ОСОБА_8 до укладання трудового договору працювала продавцем непродовольчих товарів у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б ) з 16.04.2018 року, щомісяця отримувала заробітну плату з графіком роботи: 4 дні працює з 8:30 до 19:00, а наступні 2 дні відпочиває. Таким чином, без оформлення трудових відносин, ОСОБА_8 працювала з 16.04.2018 року по 05.06.2018 року (по момент укладання трудового договору);
- ОСОБА_11 до укладання трудового договору працювала продавцем-консультантом у магазині «7-й кілометр » (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б ) з 16.04.2018 року, щомісяця отримувала заробітну плату з графіком роботи: 4 дні працює з 8:30 до 19:00, а наступні 2 дні відпочиває. Таким чином, без оформлення трудових відносин, ОСОБА_11 працювала з 16.04.2018 року по 05.06.2018 року (по момент укладання трудового договору).
Відповідно до ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачена відповідальність у вигляді штрафу - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 була прийнята на роботу продавцем-консультантом у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б ) з 06.06.2018 року (розпорядження про прийом на роботу №92 від 05.06.2018 року) і працювала по 05.11.2018 року (розпорядження про звільнення за згодою сторін №113 від 05.11.2018 року). Працювала відповідно до трудового договору від 06.06.2018 року укладеного в письмовій формі, про що зроблені записи у трудовій книжці та направленні повідомлення про прийняття працівників.
ОСОБА_7 був прийнятий на роботу охоронцем у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б ) з 02.07.2018 року (розпорядження про прийом на роботу №99 від 29.06.2018 року) і працював по 05.11.2018 року (розпорядження про звільнення за згодою сторін №114 від 05.11.2018 року). Працював відповідно до трудового договору від 02.07.2018 року укладеного в письмовій формі, про що направленні повідомлення про прийняття працівників.
ОСОБА_8 була прийнята на роботу продавцем непродовольчих товарів у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б ) з 06.06.2018 року (розпорядження про прийом на роботу №93 від 05.06.2018 року) і працювала по 19.11.2018 року (розпорядження про звільнення за прогули без поважних причин №115 від 19.11.2018 року). Працювала відповідно до трудового договору від 06.06.2018 року укладеного в письмовій формі, про що зроблені записи у трудовій книжці та направленні повідомлення про прийняття працівників.
ОСОБА_11 була прийнята на роботу продавцем-консультантом у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б ) з 04.10.2018 року (розпорядження про прийом на роботу №110 від 03.10.2018 року) і працювала по 19.11.2018 року (розпорядження про звільнення за згодою сторін №116 від 19.11.2018 року). Працювала відповідно до трудового договору від 04.10.2018 року укладеного в письмовій формі, про що зроблені записи у трудовій книжці та направленні повідомлення про прийняття працівників.
Вищевказані обставини, щодо періоду роботи вказаних осіб були також підтвердженні допитаними у судовому засіданні свідками ОСОБА_4 , яка працювала у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води , вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б) з червня 2018 року по сьогодні та ОСОБА_5 , яка працювала у магазині «7-й кілометр» (який розташований за адресою: місто Жовті Води, вулиця Бульвар Свободи, будинок 49Б) з грудня 2017 по червень 2019 року та передавала документи на оформлення осіб на роботу.
Судом встановлено, що факт роботи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 без укладення трудового договору відповідач встановив лише на підставі письмових пояснень вказаних осіб.
Судом, для підтвердження обставин вказаних у письмових поясненнях, було викликано у судове засідання для допиту у якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , при цьому вказані свідки не з`явились у судове засідання про причини неявки суд не повідомили.
З наданих до суду документів слідує, що вказані особи працювали на підставі укладених письмових договорів. Доказів роботи вказаних осіб без укладення трудового договору до суду не надано.
Таким чином, відповідачем не доведено, а судом не встановлено факту прийняття ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на роботу без укладення трудового договору.
Отже, висновки відповідача в частині порушення позивачем вимог ст.24 КЗпП України, а саме наявність неоформлених трудових відносин із зазначеними особами, є необґрунтованими.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 5007,60 грн. підлягає частковому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН603/260/АВ/ТД-ФС/179 від 26.02.2019 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 500760,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5007,60 грн. (п`ять тисяч сім гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 23.09.2019 року.

Суддя М.В. Дєєв