Справа № 120/2301/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 р. Справа № 120/2301/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі 2-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання відмови у вчиненні дій протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2019 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій позивачка просить:

- визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі 2-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (відповідь № К-15/6/0510-19/0510/819-19 від 07.06.2019) в оформленні та видачі позивачці паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі 2-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області оформити та видати позивачці паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулась до відповідача з заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжки на підставі Закону України "Про громадянство України" та Постанови Верховної Ради від 26.06.1992 № 2503-ХІІ "Про затвердження Положення про паспорт громадянина України". Однак відповідач відмовив позивачці та повідомив, що паспорт зразка 1994 року у вигляді книжечки вже не видається. Водночас позивачці було запропоновано отримати паспорт у вигляді ID- картки . Позивачка вважає протиправною відмову відповідача в оформленні та видачі їй паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки та зазначає, що на сьогоднішній день продовжує діяти порядок щодо видачі паспорта старого взірця у вигляді книжечки. Крім того, є чинним Закон України від 18.01.2001 № 2235-ІІІ "Про громадянство України", який регулює підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішення питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Також позивачка вказує на те, що згідно з п. 2 Положення про паспорт № 2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянину України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Разом з тим, відповідно до п. 3 Положення бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Позивачка наголошує на тому, що через свої релігійні переконання має законне право не давати згоду на збір, обробку, передачу третім особам своїх особистих даних, присвоєння особистих номерів. Відтак позивачка вважає, що оформлення паспорта старого взірця не порушує чинне законодавство України та не суперечить йому. Натомість законодавцем визначено два альтернативні варіанти оформлення документа, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а саме: паспорт у вигляді паспортної книжечки або паспортна картка. Позивачка зазначає, що бажає скористатися своїм право на отримання паспорта паперового зразка, форма якого залишається діючою, без використання цифрового ідентифікатора та автоматизованої обробки персональних даних.

Ухвалою суду від 22.07.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні). Під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду судом враховано, що як на дату звернення до суду з цим позовом, так і на дату виникнення спірних правіовідносин, позивачка досягла повноліття, а отже набула адміністративну процесуальну правосуб`єктність, в тому числі право самостійно звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, а також та право здійснювати процесуальні права та обов`язки учасника справи.

07.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належать розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Згідно із ст. 20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивченні, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Відтак, враховуючи зазначені норми, відповідач розглянув заяву-звернення позивачки, за результатами якої надіслав лист-відповідь, яким роз`яснив порядок оформлення громадянства України. Отже, на думку відповідача, в рамках спірних правовідносин вимоги законодавства про звернення громадян були дотримані в повному обсязі.

Крім того, відповідач зазначає, що правовідносини щодо порядку видачі паспорта громадянина України регулюється Законом України від 20.11.2012 № 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" та постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 за № 784 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації". Положенням абз. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України № 5492-VI визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України. В цьому зв`язку відповідач зауважує, що заяву позивачів було розглянуто, порядок оформлення громадянства України та отримання паспорта громадянина України позивачам роз`яснено, а тому їх права не порушено.

Також відповідач зазначає, що паспорт громадянина України у формі ID-картки є необхідним документом для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою та інших дій. Водночас Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України" встановлено форму надання документів для отримання паспорта громадянина України. Відтак відповідач вважає, що лист-відповідь позивачці не є рішенням суб`єкта владних повноважень відповідно до положень КАС України. До того ж Законом України "Про адміністративні послуги" не передбачено надання послуги, а саме паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до вимог Положення про паспорт № 2503-ХІІ, адже цей нормативно-правовий акт прийнято на виконання вимог ст. 5 Закону України від 08.10.1991 № 1636-ХІІ "Про громадянство", який втратив чинність на підставі Закону України від 18.01.2001 № 2235-ІІІ. Відповідач зазначає, що концепція розвитку системи надання адміністративних послуг органами виконавчої влади затверджена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.02.2006 за № 90, положення якої визначають адміністративну послугу як результат здійснення владних повноважень уповноваженим суб`єктом, що відповідно до закону забезпечує юридичне оформлення умов реалізації фізичними особами, юридичними особами прав, свобод і законних інтересів за їх заявою про надання послуги, якої позивачка не подавала. Водночас позивачкою подано заяву відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

На думку відповідача, рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) не може бути підставою для обміну/видачі паспорта громадянина України зразка, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, оскільки є індивідуальним актом та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи, а саме позивача у зразковій справі.

Крім того, відповідач вказує на те, що видача документу, що посвідчує особу, незалежно від його вигляду - книжка чи карта, що містить безконтактний електронний носій, неможлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорта підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних", оформлені засобами Єдиного державного демографічного реєстру документи забезпечують більш надійний ступінь захисту від втручання, пошкодження чи втрати інформації у порівняні з документами на паперових носіях.

Таким чином, відповідач вважає, що діяв на підставі та в спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

27.08.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка просить відхилити заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Наголошує на тому, що пунктом 3 Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ встановлено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Водночас порядок оформлення та видачі паспорта у формі книжечки був встановлений наказом МВС України від 13.04.2012 № 320. Відтак позивачка вважає хибними доводи відповідача про те, що чинним законодавством передбачено видачу паспорта громадянина України виключно у вигляді картки. Крім того, позивачка зазначає, що посилання відповідача на відсутність бланків паспортів, відсутність заяви-анкети чи заяви про отримання паспорта не означає, що орган державної влади повинен відмовити у видачі паспорта у вигляді книжечки. Також, на думку позивачки, відповідач порушує її право на свободу світогляду і віросповідання, оскільки фактично примушує діяти всупереч її волі та релігійним переконанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Оцінивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Встановлено, що 28.05.2019 позивачка звернулась із заявою до 2-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області про оформлення та видачу їй паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

В заяві позивачка зазначила, що отримання пластикової картки типу ID є правом, а не обов`язком громадянина. Водночас форма паспорта у вигляді паспортної книжечки не скасована та є діючою. Крім того, у заяві позивачка зазначила, що категорично відмовляється від присвоєння будь-яких ідентифікаторів особистості. Повідомила, що будь-які цифрові ідентифікатори її особистості, що містяться у реєстрах та/або автоматизованих інформаційних системах, розміщені там без їх згоди, підлягають знищенню як недостовірна інформація.

Обставини справи також вказують на те, що перед цим позивачка разом з матір`ю неодноразово звертались до посадових осіб відповідача з приводу оформлення та видачі паспорта у формі книжечки, однак щоразу отримували усну відмову.

Листом за № К-15/6/0510-19/0510/819-19 від 07.06.2019 відповідач повідомив позивачку про те, що Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ від 13.04.2012 № 320, який встановлював зразки печаток, штампів і бланків документів, які застосовувались для виконання Положення про паспорт громадянина України, втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ № 161 від 01.03.2018, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.03.2018 за № 352/31804. Крім того, відповідач повідомив, що на сьогодні відсутні затверджені у встановленому порядку: форма заяви, що подається для одержання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки; порядок реєстрації такої заяви; порядок оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжки; порядок дій працівників уповноважених органів під час приймання документів, перевірки поданих документів, перевірки та підтвердження тотожності особи, яка подає заяву та особи, зображеної на фотокартці, заходи з ідентифікації; форма бланку паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Також у листі відповідач зазначив, що відповідно до ч. 1-5 ст. 21 Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Водночас паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, його оформлення здійснюється розпорядником Реєстру, а прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону. Відповідач повідомив позивачку, що згідно з Законом № 5492-VI обов`язок щодо отримання паспорта громадянина України покладається саме на громадян України, а тому не може розцінюватись як право людини обирати на свій розсуд, яким документом вона може посвідчити свою особу та підтвердити громадянство України.

Позивачка вважає, що відповідач порушив її право на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, а тому за захистом такого права звертається до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає, що 19.09.2018 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичної особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою визнано протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу (фізичній особі) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та зобов`язано Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу (фізичній особі) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Згідно з пунктами 21, 22 частини першої статті 4 КАС України:

типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги;

зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

В силу вимог ч. 10 ст. 290 КАС України в рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: а) ознаки типових справ; б) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; в) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

На виконання зазначених вимог у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Крім того, у вказаному рішенні Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Таким чином, обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору між сторонами та заявлені позовні вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, в силу вимог чинного законодавства обов`язковими для врахування є висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тим паче за результатами розгляду зразкових справ.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з п. 1 ч. 5 ст. 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку, зокрема, якщо суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи.

В цьому контексті суд зазначає, що завдяки врахуванню правових позицій Верховного Суду у зразкових та типових справах створюється єдність судової практики, яка найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумереску проти Румунії" (Judgment in the case of Brumarescu v. Romania) принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними.

Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносини застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

Отже, беручи до уваги суб`єктний склад учасників цієї справи, зміст позовних вимог та підстави позову, зокрема те, що позивачка за своїми переконаннями відмовляється від обробки персональних даних та просить видати їй паспорт громадянина України відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ, враховуючи правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, а тому визнається судом типовою справою.

Відтак при вирішенні цієї типової справи суд, з огляду на приписи ч. 5 ст. 242, ч. 3 ст. 291 КАС України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Так, вирішуючи зазначену зразкову справу, Велика Палата Верховного Суду, серед іншого, дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних відмова територіальних органів ДМС України у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, є протиправною.

Судом встановлено, що позивачка усно та письмово звертались до 2-го міського відділу Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області з приводу оформлення їй паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, однак у цьому їй було відмовлено.

Зокрема, зміст заяви позивачки від 28.05.2019 щодо видачі такого паспорта та відповідь відповідача на такий лист за № К-15/6/0510-19/0510/819-19 від 07.06.2019 свідчать про те, що позивачці відмовлено у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Крім того, факт відмови додатково підтверджується відзивом на позовну заяву, з якого видно, що відповідач заперечує можливість оформлення та видачі позивачці паспорта відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Поряд з цим, суд ще раз наголошує на тому, що право особи на отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, а не у вигляді ID-картки, підтверджене постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17.

Водночас висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, не лише повинні враховуватись судами нижчих інстанцій, але є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Про це безпосередньо зазначено у ч. 5 ст. 13 Закон № 1402-VIII.

З огляду на викладене та беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, суд визнає протиправними дії відповідача, що полягають у відмові позивачці у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, а тому її порушені права мають бути відновлені, шляхом зобов`язання відповідача оформити та видати такій особі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Визначаючись щодо способу захисту порушених прав позивачки, суд також враховує вищезазначене рішення суду касаційної інстанції.

Так, у відповідній зразковій справі позивач просив суд визнати протиправною відмову Відділу УДМС у видачі йому паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та зобов`язати Відділ УДМС оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до цього Положення, без передачі будь-яких даних про позивача до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Водночас за результатами розгляду справи Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання територіального органу УДМС оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Відтак при зверненні до суду з цим позовом позивачкою обрано вірний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з доданою до позовної заяви квитанцією від 17.07.2019, платіж № , при зверненні до суду з цим позовом позивачка сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивачки на сплату судового збору належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі 2-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі 2-го міського відділу Управління Державної міграційної у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, 21050) оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, 21050).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, 21050) в особі 2-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (немає статусу юридичної особи, місцезнаходження: вул. Київська, 31, м. Вінниця, 21000).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 19.09.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович