Справа № 140/1943/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8346/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року про повернення позовної заяви, головуючий суддя Смокович В.І., постановлена у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи Луцький слідчий ізолятор про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державної установи Луцький слідчий ізолятор, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за належні їй до видачі предмети речового майна у сумі 11 353 грн. 82 коп.; зобов`язати виплатити грошову компенсацію за належні їй до видачі предмети речового майна у сумі 11 353 грн. 82 коп.; стягнути середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 01 лютого 2018 року по 20 червня 2019 в сумі 166 264 грн. 56 коп.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу, оскільки ним пропущено строк звернення до суду із адміністративним позовом.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що про порушення її прав та інтересів їй стало відомо лише в травні 2019 року, коли на адвокатський запит відповідач направив їй довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна від 20.02.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржену ухвалу суду незаконною та протиправною та повністю підтримав доводи, зазначені у своїй апеляційній скарзі.

Представники відповідача заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржену ухвалу суду законною та обґрунтованою та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені строки звернення до адміністративного суду.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України).

Згідно частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Віднесення справ стосовно невиплати військовослужбовцям, звільненим з військової служби, грошової компенсації за неотримане речове майно, до юрисдикції адміністративних судів робить актуальним питання про строки звернення до суду за захистом цього права, оскільки фактично спір стосується відновлення майнового стану у зв`язку із неотриманням належного їм речового майна під час проходження служби.

Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 9-1 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Дана компенсація не входить до складу грошового забезпечення та до виплат, які б належали позивачу при звільненні, та носить одноразовий характер.

Специфічний характер правовідносин у категорії спорів, що розглядаються, у яких на публічно-правовий характер спору накладається майновий аспект, змушує брати до уваги ці особливості при визначенні того, які норми визначають строки звернення до суду для цих справ.

В той же час враховуючи специфіку публічно - правових спорів, для вирішення яких Кодексом адміністративного судочинства України визначені спеціальні строки, то колегія суддів вважає достатнім строком для реалізації позивачем права звернення до суду за захистом порушеного права загальний шестимісячний строк, встановлений частиною 2 статті 122 КАС України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2019 року у справі №821/2/18.

Як видно з матеріалів справи, про порушення своїх прав та інтересів позивач дізналась 20.02.2018 року, про що свідчить її підпис про отримання довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна від 20.02.2018 року №19.

Покликання апелянта про те, що на вказаній довідці позивач не підписувалась, а проставлений підпис є підробленим колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано доказів, які б свідчили про встановлення факту підроблення документів.

Відтак, початок перебігу шестимісячного строку звернення до суду із даним позовом слід рахувати з 20 лютого 2018 року.

Відповідно до частин першої-другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху; при цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку; якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналізуючи вищенаведене, вірним є висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви позивачу, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Однак, повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що до вказаних правовідносин повинен бути застосований місячний строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України, що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 04 липня 2019 року у справі №821/2/18, де останній дійшов висновку, що до вказаних правовідносин застосовується шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак з порушенням норм процесуального права, а тому оскаржене рішення суду слід змінити, змінивши його мотивувальну частину наведеними вище мотивами повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року про повернення позовної заяви у справі №140/1943/19 змінити в частині мотивів повернення позовної заяви відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

У решті ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року про повернення позовної заяви - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
М. А. Пліш

Повний текст постанови складено 20.09.2019 року.