Справа № 520/2183/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 р.Справа № 520/2183/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Крат Ю.М.

представника відповідача Насібулліна Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, повний текст складено 05.07.19 року по справі № 520/2183/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрома" (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.11.2018р. №1, від 13.11.2018р. №1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України від 13.11.2018р. №1 та від 13.11.2018р. №1.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 21.131,00 грн. (двадцять одна тисяча сто тридцять одна грн. 00 коп.).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є правомірними, оскільки спірні господарські взаємовідносини позивача з його контрагентами не підтверджені договорами на здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт із сторонніми організаціями, сертифікатами відповідності, сертифікатами якості товару, документами складського зберігання товару, документами внутрішнього переміщення товару, також згідно податкової інформації контрагенти позивача не мали відповідних трудових ресурсів для виконання господарських операцій за договорами, укладеними з позивачем, що свідчить про нереальність спірних господарських операцій.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом ГУ ДФС у Харківській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства України у господарських взаємовідносинах з ТОВ Семагро у травні 2016р. та ФГ Свам-Агро у січні 2018р., а також подальшої реалізації.

Результати проведеної перевірки оформлені актом №4459/20-40-14-11-11/24471767 від 24.10.2018р. (далі за текстом Акт).

Даний Акт містить судження контролюючого органу про вчинення особою податкових правопорушень, а саме: п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України за рахунок відображення в обліку показників первинних документів, складених за нереальними господарськими операціями у межах нікчемних правочинів з ТОВ Семагро, та ФГ Свам-Агро.

З посиланням на Акт контролюючим органом 13.11.2018р. були видані: податкове повідомлення-рішення №1 про завищення на 202.973,00грн. суми від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду, а також податкове повідомлення-рішення №1 про зменшення на 2.290.994,00грн. податкового зобов`язання з податку на додану вартість і зменшення на 2.352.330,00грн. податкового кредиту з податку на додану вартість.

В основу оскаржених податкових повідомлень-рішень контролюючим органом були покладені власні судження про нікчемність правочинів та нереальність господарських операцій за ними у зв`язку з відсутністю у контрагентів платника змоги (трудових ресурсів, матеріально-технічної бази тощо) для виконання зобов`язань.

Джерелами одержання контролюючим органом інформації з приводу діяльності контрагентів платника послугували: 1) складене Центральною ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області узагальнення податкової інформації №2663/20-30-14-02 від 28.09.2016р. відносно ТОВ Семагро, 2) складене ГУ ДФС у Харківській області узагальнення податкової інформації №172/20-40-14-22-06/40349581 від 15.02.2018р. відносно ФГ Свам-Агро.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у справі є податкове повідомлення-рішення від 13.11.2018 року № 1 про визначення суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 202973 грн. та податкове повідомлення-рішення від 13.11.2018 року № 1 про зменшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2290994 грн та зменшення суми податкового кредиту у розмірі 2352330 грн.

Підставою для висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту за травень 2016 року, січень 2018 року стали доводи податкового органу про не підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ «СЕМАГРО» та ФГ «СВАМ-АГРО» договорами на здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт із сторонніми організаціями, сертифікатами відповідності, сертифікатами якості товару, документами складського зберігання товару, документами внутрішнього переміщення товару, також згідно податкової інформації контрагенти позивача не мали відповідних трудових ресурсів для виконання господарських операцій за договорами, укладеними з позивачем, що свідчить про нереальність спірних господарських операцій та підставою для висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкових зобов`язань за лютий, березень, вересень 2018 року стали висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД», ТОВ «ЦЕНТРОТЕК».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів перевіряючи податкові повідомлення - рішення від 11 березня 2019 року № 1 та від 11 березня 2019 року № 1 на відповідність наведеним вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, приходить до висновку, що вказані рішення прийнято необґрунтовано, з огляду на наступне.

Згідно пп. 4.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1. ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що суми податку на додану вартість для цілей визначення податкових зобов`язань та податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно із пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач мав фінансово-господарські відносини з ТОВ «СЕМАГРО» щодо придбання насіння соняшника.

Так, між позивачем та ТОВ «СЕМАГРО» був укладений договір купівлі-продажу №18-04/КП/16-2 від 18.04.2016 р., відповідно до п. 1.1. якого продавець (ТОВ «СЕМАГРО») зобов`язується передати у власність покупця (ТОВ «Агрома») насіння соняшника, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що доставка товару покупцю здійснюється на умовах самовивозу зі складу продавця транспортом покупця. За домовленістю сторін, на продавця може бути покладений обов`язок доставки товару покупцеві транспортом продавця.

В підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, свідоцтво на гібридне насіння №038/821-15/79, довіреність на отримання товару, виписку по рахунку, податкову накладну.

Вказаний товар позивачем був оприбуткований, відображений у бухгалтерському обліку та використаний позивачем у власній господарській діяльності у якості посівного матеріалу, що підтверджується відомостями по рахунку 631 за 18.05.2016 року, картками рахунку 276 за 2016 рік, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631, 276, бригадними нарядами.

Також, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач мав фінансово-господарські відносини з ФГ «СВАМ-АГРО» щодо придбання соняшника.

Так, між позивачем та ФГ «СВАМ-АГРО» був укладений договір поставки №1 від 15.01.2018 року, відповідно до п. 1.1. якого постачальник (ФГ «СВАМ-АГРО») зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, поставити покупцеві (ТОВ «АГРО») соняшник, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити визначений товар, до вказаного договору була укладена додаткова угода №1.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що покупець забирає товар зі складу шляхом самовивозу.

В підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано специфікацію, видаткові накладні, податкові накладні, товарно- транспортні накладні, довіреність, виписку по рахунку.

В підтвердження оприбуткування товару та відображення його у бухгалтерському обліку позивачем надано відомості по рахунку 281 за 2018 рік, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за 2018 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2018 р.

15.02.2018 року між ФГ «СВАМ-АГРО» (первісний кредитор) та ТОВ «ЕФЕСТ ГРУП» (новий кредитор-1), ТОВ «ФРОЛІС» (новий кредитор-2), ТОВ «РЕЛІД» (новий кредитор-3), ТОВ «Альвін ЛТД» (новий кредитор-4) укладено договір про відступлення права вимоги №15/02-2018, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а нові кредитори повністю приймають на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки від 15.01.2018 року №1, укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОМА» (боржник).

За цим договором нові кредитори повністю одержують право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у сумі 8092531, 00 грн, а саме: ТОВ «ЕФЕСТ ГРУП» у сумі 4855000 грн; ТОВ «ФРОЛІС» у сумі 200000 грн; ТОВ «РЕЛІД» у сумі 920000 грн; ТОВ «Альвін ЛТД» у сумі 2117531 грн.

Також, 15.02.2018 року між ФГ «СВАМ-АГРО» (первісний кредитор) та ТОВ «ЕФЕСТ ГРУП» (новий кредитор-1), ТОВ «ФРОЛІС» (новий кредитор-2) було укладено договір про відступлення права вимоги №15/02-2018а відповідно до якого первісний кредитор відступає, а нові кредитори повністю приймають на себе право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договором поставки від 15.01.2018 року №1, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «АГРОМА» (боржник).

За цим договором нові кредитори повністю одержують право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у сумі 995000,00 грн, а саме: ТОВ «ЕФЕСТ ГРУП» у сумі 795000 грн; ТОВ «ФРОЛІС» у сумі 200000 грн.

В підтвердження оплати товару за договором поставки №1 від 15.01.2018 року позивачем надано виписки по рахунку, платіжні доручення.

В подальшому придбаний товар було реалізовано відповідно до договору поставки №25/01 від 25.01.2018 року, укладеного з ТОВ «Центротек», що підтверджується видатковими накладними, виписками по рахунку. З умовами вказаного договору обов`язок постачальника по поставці товару вважається виконаним з моменту передачі товару перевізнику покупця, моментом поставки товару постачальником вважається фактична його передача перевізнику покупця (3.3, 3.4 договору).

Також, придбаний товар був в подальшому реалізований позивачем за договором поставки №Х-2244 від 07.03.2018 року, укладеним з ТОВ «Кернел-Трейд» на загальну суму 4420000,00 грн. Виконання вказаного договору підтверджується видатковими накладними, виписками по рахунку, вивезення товару відбувалося силами покупця, що відповідає умовам поставки згідно п. 2.3 договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «СЕМАГРО» та ФГ «СВАМ-АГРО» та ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД», ТОВ «ЦЕНТРОТЕК» мали реальний характер.

Колегія суддів зазначає, що надані підприємством копії первинних документів по господарським операціям зі своїми контрагентами у перевіряємий період за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. № 168/704, спричиняли втрату зазначеними документами юридичного статусу первинних документів, судом не виявлено та актом перевірки не встановлено, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Доводів про те, що первинні документи і податкова звітність позивача є дефектними або містять неправдиву, недостовірну інформацію податковим органом в апеляційній скарзі не наведено.

Також, суд не приймає до уваги посилання контролюючого органу на податкову інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій позивача з ТОВ «СЕМАГРО» та ФГ «СВАМ-АГРО», оскільки позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентом/контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентом/контрагентами були допущені порушення норм податкового чи іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

При цьому, інформація податкових органів щодо перевірок контрагента позивача по ланцюгу постачання не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Колегія суддів також зазначає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на не підтвердження позивачем господарських операцій з ТОВ «СЕМАГРО» та ФГ «СВАМ-АГРО» сертифікатами якості, документами складського зберігання товару колегія суддів вважає необгрунтованими у зв`язку з підтвердженням реальності господарських операцій первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, а інформація, наведена в сертифікатах якості, журналах видачі довіреностей на отримання товару, документах щодо внутрішнього переміщення товару не впливає на доведеність здійснення господарської операції, оскільки ці документи не є первинними у розумінні вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не являються беззаперечним доказом того, що господарські операції між сторонами не мали реального характеру, при цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять сертифікат на насіння соняшника, придбаного позивачем у ТОВ «Семагро».

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на не підтвердження позивачем господарських операцій з ТОВ «СЕМАГРО» та ФГ «СВАМ-АГРО» документами щодо внутрішнього переміщення товару колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки товар, придбаний у вказаних контрагентів, позивачем було оприбутковано, що підтверджується відомостями по рахунку 631, картками рахунку 276, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631, 276, відомостями по рахунку 281, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 281, використано у власній господарській діяльності, що підтверджується бригадними ордерами наявними в матеріалах справи та в подальшому було реалізовано ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД», ТОВ «ЦЕНТРОТЕК».

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами з огляду на відсутність договорів на здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару від ТОВ «СЕМАГРО» та ФГ «СВАМ-АГРО», оскільки факт придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності позивача підтверджено належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність окремих документів, які не є первинними, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року по справі № 520/2183/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 20.09.2019 року