Справа № 826/12552/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "КАЇССА" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "КАЇССА" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України третя особа: Державна фіскальна служба України про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне сільськогосподарське підприємство "КАЇССА" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України №769 від 31.05.2018 в частині застосування до приватного сільськогосподарського підприємства "КАЇССА" спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності (пункт 383 продовження додатку до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №769 від 31.05.2018 "Перелік суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності").

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом Мінекономрозвитку №769 від 31.05.2018 року до Приватного сільськогосподарського підприємства "КАЇССА" за порушення ст. 1 і 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" застосовано спеціальну санкцію - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності (порядковий номер 383 у додатку "Перелік суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності" до такого Наказу).

Підставою для застосування зазначеної санкції стало подання ДФС України від 16.01.2018 року №702/99-99-14-06-02-16 про застосування спеціальних санкцій.

07.08.2018 Приватне сільськогосподарське підприємство "КАЇССА" звернулось до Департаменту регулювання зовнішньоекономічної діяльності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із клопотання про скасування дії санкції, до якого було додано, зокрема: лист-звернення; довідку з філії АТ "Укрексімбанк" від 27.06.2018 №069-16/522; копію рішення МКАС при ТПП від 31.10.2017 по справі АС №134к/2017, яким стягнуто з підприємства INNER MONGOLIA HCL CEREALS & OILS IMPORT AND EXPORT CO., LTD на користь позивача 63 480, 06 дол. США та яке набрало законної сили, проте не було виконано; копії міжнародних товаро-транспортних накладних від 28.12.2016; копію митної декларації від 28.12.2016, копії відомостей про фактичне вивезення товару від 14.01.2017.

Листом Мінекономрозвитку від 10.08.2018 №4102-13/3501207 Приватне сільськогосподарське підприємство "КАЇССА" повідомлено, що для розгляду питання про тимчасове зупинення дії спеціальної санкції Підприємству необхідно додатково надати до Мінекономрозвитку належним чином завірені копії про хід стягнення заборгованості з підприємства INNER MONGOLIA HCL CEREALS & OILS IMPORT AND EXPORT CO., LTD станом на поточну дату та оновлені довідки з усіх обслуговуючих банків про відсутність порушень законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортно-імпортними операціями.

Позивач, не погоджуючись з наказом Мінекономрозвитку щодо застосування стосовно нього спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що позивачем не було вчинено необхідних, належних та допустимих заходів щодо усунення порушень законодавства, які б давали підстави для скасування дії санкції, застосованої до позивача - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, а відтак підстав для визнання противними та скасування оскаржуваного рішення не має.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджує висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ПСП «КАЇССА» укладено експортний договір від 06.12.2016 № 30/1FСА-F із «ІNNЕR МОNGОLІА HСL СЕRЕАLS & ОІLS ІМРОRТ АND ЕХРОRТ СО., LTD», надалі - договір.

За умовами вказаного договору, ПСП «КАЇССА» (продавець) зобов`язалося поставити та передати у власність Покупцю олію соняшникову рафіновану дезодоровану українського походження шляхом наливу (надалі - товар), за ціною, у кількості та у строки і на умовах поставки, у відповідності з положеннями даного Договору і додаткових угод до нього, укладених Сторонами, які виступають невід`ємною частиною договору. Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар у відповідності до умов даного договору та додаткових умов до нього. Загальна сума на яку ПСП «КАЇССА» зобов`язалося поставити товар складає 91300 дол. США відповідно до додаткової угоди від 06.12.2016 до договору від 06.12.2016 № 30/1РСА-Р .

Покупець у відповідності з інвойсом № 63 від 20.12.2016, перерахував на рахунок Підприємства аванс в розмірі 30% вартості товару.

Позивач на виконання своїх договірних зобов`язань 28.12.2016 поставив на користь іноземного контрагента товар, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними від 28.12.2016, митною декларацією від 28.12.2016, відомостями про фактичне вивезення товару від 14.01.2017.

Однак, іноземний покупець у повній мірі не розрахувався за отриманий товар. Остаточна сума заборгованості за договором складає 63 480,06 доларів США.

ПСП «КАЇССА» звернулося із позовом до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України для захисту своїх прав та примусового стягнення суми заборгованості, оскільки на неодноразові повідомлення щодо необхідності сплатити залишок суми заборгованості за договором покупець не відреагував.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 31.10.2017 ухвалено стягнути з «ІNNЕR МОNGОLІА HСL СЕRЕАLS & ОІLS ІМРОRТ АND ЕХРОRТ СО., LTD» (Китай) на користь ПСП «Каїсса» (Україна) 63 480 доларів США вартості поставленого, але несплаченого товару, а також 3 791,36 доларів США у якості відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 67 271 доларів США і 42 цента. Рішення суду набрало законної сили 31.10.2017.

Колегія суддів звертає увагу, що наявні матеріали справи та її фактичні обставини підтверджують, що ПСП «КАЇССА» вчинялись всі необхідні дії для стягнення заборгованості з контрагента.

Водночас, контрагент позивача ухиляється від виконання рішення арбітражного суду, що підтверджується наступними обставинами.

Як слідує з довідки від 08.05.2019 № 841/14-6 з Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України компанія-нерезидента заздалегідь повідомлялися про участь у справі.

Відповідно до листа кур`єрської служби DHL № 870 від 27.10.2017 представників компанії-нерезидента за її адресою не виявилося.

Контрольний пошук компанії-нерезидента в Інтернеті - вказує на відсутність будь-якої активності компанії.

«ІNNЕR МОNGОLІА HСL СЕRЕАLS & ОІLS ІМРОRТ АND ЕХРОRТ СО., LTD» - включено до переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності. Зовнішньоекономічна діяльність компанії в Україні - не здійснюється.

Крім того, колегія суддів зауважує, що на підтвердження активної поведінки позивача як щодо стягнення заборгованості з компанії-нерезидента, так і щодо скасування спеціальних санкцій до суду першої інстанції були надані: рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України про стягнення коштів з компанії-нерезидента; заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України; ухвала Апеляційного суду міста Києва щодо відсутності майна боржника на території України та неможливості через це відкрити провадження в справі; заява до Надзвичайного і Повноважного Посла Посольства Китайської Народної Республіки в Україні Пан Ду Вей; заява про вчинення представниками компанії-нерезидента кримінального правопорушення; ухвала слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської обл. від 02.04.2019 в справі № 766/5714/19, якою підтверджено, що в діях представників компанії-нерезидента містяться ознаки злочину; витяг з ЄРДР щодо відкриття кримінального провадження за ознаками вчинення представниками компанії-нерезидента кримінального правопорушення; запит до Міністерства внутрішніх справ щодо розшуку майна та представників компанії-нерезидента; запит до Міністерства юстиції України щодо розшуку майна та представників компанії-нерезидента; клопотання до Міністерства економічного розвитку та торгівлі про скасування спеціальної санкції; докази листування з органами ДФС з проханням повідомити чи зафіксована в базах даних органів ДФС інформація щодо здійснення підприємством «ІNNЕR МОNGОLІА HСL СЕRЕАLS & ОІLS ІМРОRТ АND ЕХРОRТ СО., LTD» (Китай); інші документи щодо листування з органами ДФС та Міністерством економічного розвитку та торгівлі.

Вищенаведені документи у повній мірі підтверджують фактичне здійснення апелянтом всіх можливих дій з метою стягнення заборгованості з «ІNNЕR МОNGОLІА HСL СЕRЕАLS & ОІLS ІМРОRТ АND ЕХРОRТ СО., LTD» (Китай).

Санкція, застосована Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у спірних правовідносинах - індивідуальний режим ліцензування, є адміністративно-господарською санкцією.

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи, спеціальна санкція до ПСП «КАЇССА» застосована за порушення позивачем статті 4 Закону України № 185/94-ВР, а саме, не зарахування на валютний рахунок у відповідні строки валютної виручки за вищезазначеними контрактами.

Відповідно до положень частини першої статті 4 Закону України № 185/94-ВР порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України, відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір зарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Водночас частиною третьою, п`ятою статті 4 Закону України № 185/94-ВР передбачено, що у разі прийняття до розгляду судом. Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно- імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Як вже було зазначено, Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 31.10.2017 (прийнятого до видання оскаржуваного наказу Мінекономрозвитку) позовні вимоги ПСП «КАЇССА» задоволено, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування санкції, у зв`язку з відсутністю в діях позивача порушень статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в розумінні вказаного Закону.

Як вбачається з фактичних обставин справи, підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувало подання Державної фіскальної служби України, у якому повідомлялося про встановлення за позивачем порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.94 № 185/94-ВР (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 185/94-ВР), згідно якої виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 № 959-ХІІ (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 959-ХП) суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Частиною першою статті 37 Закону № 959-ХІІ за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності передбачалася можливість застосування таких спеціальних санкцій: накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності своїх обов`язків згідно з цим або пов`язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України; застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій; тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що санкції, визначені частиною першою статті 37 Закону № 959-ХІІ, зокрема застосування індивідуального режиму ліцензування, є видом відповідальності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності за порушення певних заборон, обмежень або порядку здійснення зовнішньоекономічних операцій, тобто у даному випадку вимог статті 1 Закону № 185/94-ВР.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 959-ХП санкції, зазначені у цій статті застосовуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формуваннята реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Як зазначалося, за порушення статті 1 Закону № 185/94-ВР на підставі подання Державної фіскальної служби України відповідач оскаржуваним наказом притягнув позивача до відповідальності, застосувавши до нього санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування.

07.02.2019 введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-УІІІ (далі - Закон № 2473- VIII), яким виключено статтю 37 «Спеціальні санкції за порушення цього або пов`язаних з ним законів України» Закону № 959-ХІІ. Будь-які застереження щодо застосування положень цього закону в частині, що стосується виключення статті 37 Закону № 959-ХІІ чи дії застосованих до прийняття цього закону спеціальних санкцій у вигляді індивідуального режиму ліцензування, у Законі № 2473- VIII не вказані.

Окрім того, із введенням в дію Закону N 2473- VIII втратив чинність і Закон № 185/94-ВР, з підстав порушення норм якого до позивача були застосовані спірні санкції згідно виключеної статті 37 Закону № 959-ХІІ.

Таким чином, з 07.02.2019 законодавець фактично скасував відповідальність, до якої було притягнуто позивача оскаржуваним наказом.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення Закону № 2473-VIII, якими скасовано відповідальність у вигляді індивідуального режиму ліцензування, яка передбачалася статтею 37 Закону № 959-ХІІ, мають зворотну дію у часі, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин, оскаржуваний наказ, яким притягнуто позивача до відповідальності у вигляді індивідуального режиму ліцензування, підлягає скасуванню, оскільки така відповідальність скасована Законом № 2473-VIII, який в силу статті 58 Конституції України має зворотні дію.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 217 Господарського кодексу України за порушення суб`єктами господарювання правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції, які застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1ст. 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції як, зокрема, застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом.

Отже, санкція, застосована відповідачем у спірних правовідносинах, а саме індивідуальний режим ліцензування, є адміністративно-господарською санкцією.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Тобто, застосування адміністративно-господарських санкцій має відбуватись з урахуванням правил, передбачених, зокрема. Господарським кодексом України.

Так, підстави господарсько-правової відповідальності встановлені ст. 218 Господарського кодексу України, відповідно до частині 1 якої підставою господарсько- правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З аналізу приписів ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та ст. 218 Господарського кодексу України, підставою для застосування санкцій є саме правопорушення, а наявність відповідного подання є лише однією з умов застосування санкцій.

При цьому, належить врахувати, що відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Закон не встановлює перелік конкретних обставин, якими суб`єкт господарювання може довести, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У кожному конкретному випадку необхідно встановити, чи вжив суб`єкт господарювання усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд першої інстанції вищенаведене не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "КАЇССА" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2019 року - скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Скасувати наказ Міністерства економічного розвитку та торгівлі України №769 від 31.05.2018 в частині застосування до приватного сільськогосподарського підприємства "КАЇССА" спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності (пункт 383 продовження додатку до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №769 від 31.05.2018 "Перелік суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності").

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.