Справа № 200/8659/19-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 р. Справа№200/8659/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання дій щодо невиплати щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році протиправними, зобов`язання утримати невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області (далі - Відповідач 1), Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області (далі - Відповідач 2) про визнання дій щодо невиплати щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році протиправними, зобов`язання утримати невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І , є інвалідом 2 групи по захворюванню, яке пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, в зв`язку з чим як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області. В листопаді 2017 року звернулася до управління з проханням прийняти її заяву на отримання щорічної компенсації на санаторно-курортну путівку в 2018 році, однак посадові особи відмовилися прийняти заяву. 09.01.2018 року звернулася до Управління з письмовою заявою про виплату їй грошової компенсації замість невикористаної путівки.

07.06.2019 року позивач отримала Повідомлення про відмову у виплаті компенсації, мотивуючи його тим, що в 2019 році їй надали санаторно-курортну путівку.

Просить суд:

- визнати незаконними дії посадових осіб Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році в сумі 481 грн.;

- зобов`язати управління Державної казначейської служби України в м. Маріуполі Донецької області утримати з розрахункового рахунку Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради невиплачену щорічну компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році в сумі 481грн.

Ухвалою суду від 15 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належними чином.

Згідно відзиву на адміністративний позов, наданого Відповідачем до суду, згідно заяви від 09 січня 2018 року заявник бажає отримати компенсацію за невикористану путівку в 2018 році, згідно постанови КМУ від 23 листопада 2016 року № 854 "Деякі питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 27.06.2018 року до територіального відділу по роботі з громадянами позивач подала заяву щодо постановки її на облік для забезпечення санітарно-курортним лікуванням. В 2019 році позивача було забезпечено санаторно-курортним лікуванням, тому в призначенні грошової компенсації замість санаторно-курортної путівку позивачу було відмовлено.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1).

09.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області з заявою про надання грошової компенсації замість невикористаної путівки за 2018 рік, згідно Порядку затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2016 року № 854.

Згідно рішення відповідача 1 в призначенні компенсації відмовлено, так як позивачу видано договір від 08.05.2019 року № 113 на санаторно-курортне лікування в санаторії «Арктика» м. Бердянськ строком заїзду з 10.05.2019 по 27.05.2019.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно ст.13 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:

позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні;

право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Частинами 1-3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 760 від 26.10.2016 затверджено Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі - Порядок № 760), який регулює питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян.

Відповідно до п.10 Порядку №760, щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, - в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року № 854 затверджено Порядок надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Постанова КМУ № 854), який визначає механізм надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості санаторно-курортних путівок або путівок на відпочинок (далі - грошова допомога) через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, здійснення громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги, а також виплати зазначеним громадянам грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Згідно з п.24 Постанови КМУ № 854, за бажанням громадянина, віднесеного до категорії 1, одного із батьків дитини з інвалідністю або особи, яка їх замінює, у разі відмови від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку виплачується грошова компенсація у розмірі середньої вартості путівки в Україні, що встановлюється Кабінетом Міністрів України щороку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про розмір середньої вартості путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №838 від 08.11.2017, середня вартість путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, та дітям, яким установлено інвалідність, пов`язану з Чорнобильською катастрофою, визначається Міністерством соціальної політики щороку з розрахунку 35 відсотків розміру одного прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність (із заокругленням до однієї гривні).

Відповідно до п. 27 Постанови КМУ № 854, інформація про кількість громадян, віднесених до категорії 1, та дітей з інвалідністю, яких взято на облік для забезпечення путівками та для виплати грошової компенсації у наступному році, подається органами соціального захисту населення структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій до 1 листопада поточного року (уточнена інформація - до 1 червня наступного року) з метою узагальнення такої інформації та подання Мінсоцполітики до 15 листопада поточного року (уточнена - до 15 червня наступного року).

З огляду на системний аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що виплата грошової компенсації відповідно до положень статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункту 24 Постанови КМУ № 854 здійснюється у разі відмови особи від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку, уточнена інформація щодо кількості таких осіб може подаватися до 01 червня наступного року.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації замість путівки. Відповідачем не заперечується, що в 2018 році позивач не отримувала грошову компенсацію замість путівки.

З огляду на викладене, з урахуванням наявних у справі матеріалів, суд дійшов до висновку, що відповідач 1 - суб`єкт владних повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства протиправно відмовив ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації замість путівки на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 35 % діючого на 1 січня відповідного року одного прожиткового мінімуму для осіб, які втратити працездатність.

Щодо позовної вимоги зобов`язати управління Державної казначейської служби України в м. Маріуполі Донецької області утримати з розрахункового рахунку Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради невиплачену щорічну компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році в сумі 481грн., суд зазначає наступне.

Згідно до пп. 6, п.б ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення відповідно до законодавства питань про надання компенсацій і пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в інших випадках, передбачених законодавством.

Тобто, відповідач 1 у справі є суб`єктом владних повноважень, який діє на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Положення про Управління праці та соціального захисту населення та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

Згідно ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України, у тому числі операцій з коштами державного бюджету та розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів, контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів.

Згідно п. 1 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Тобто, відповідач 2 у справі є органом, на який чинним законодавством України покладені функції щодо обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Відповідно до п. 19 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні;

право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі.

Статтею 22 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Проаналізувавши зазначені положення Конституції України (254к/96-ВР), Бюджетного кодексу України(2542-14), практику зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України (254к/96-ВР).

Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин (п.5 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, справа №6-рп/2007 ).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість грошової компенсації позивачу за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році, оскільки вказана компенсація є державною гарантією і передбачена Законом.

Як зазначалось раніше, згідно п. 1 Положення про Державну казначейську службу, Казначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Тобто, обов`язок щодо виплати гарантованої Державою компенсації, в тому числі компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку, нормами чинного законодавства покладені на органи соціального захисту населення.

Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки під час розгляду справи встановлена протиправність дій органу владних повноважень щодо невиплати грошової компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з ухваленням рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити виплату такої компенсації. В той же час, в частині позовних вимог щодо зобов`язання управління Державної казначейської служби України в м. Маріуполі Донецької області утримати з розрахункового рахунку Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради невиплачену щорічну компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році в сумі 481грн. - слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати, що підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 255, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, 70, ), Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, 68, ) про визнання дій щодо невиплати щорічної компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році протиправними, зобов`язання утримати невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо невиплати щорічної компенсації ОСОБА_1 за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році в сумі 481 грн.

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку в 2018 році в сумі 481 грн.

Рішення складене в повному обсязі 11 вересня 2019 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський