Справа № 766/4324/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 766/4324/18
Головуючий в 1 інстанції: Майдан С.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2018 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення - 01.06.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

19.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову №4785/20900/17 від 13.02.2018р. про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. - за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України та закрити провадження у цій справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що дійсно ним 14.04.2017р. було ввезено на митну територію України через митний пост «Грушів» автомобіль «Мазда-323» НОМЕР_2, реєстр. номер НОМЕР_1 , Польської реєстрації, який у нього був викрадений, про що свідчать відомості про угін, внесені 27.05.2017р. до ЄРДР №0002838, в зв`язку із чим, він не мав змоги у встановлений законом 60-денний строк (т.б. до 13.06.2017р.) вивезти його з митної території України у зворотному напрямку, однак, не зважаючи на цю непереборну обставину, митний орган неправомірно визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України та наклав на нього штраф.

Рішенням Херсонського міського суду від 01 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник позивача 13.08.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського міського суду від 01.06.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

У квітні 2017 року громадянин ОСОБА_1 , який з 12.01.2016р. знаходиться на тимчасовому консульському обліку у Генеральному консульстві України в м.Любліні, придбав транспортний засіб - автомобіль «Мазда-323» НОМЕР_2, реєстр. номер НОМЕР_1 , Польської реєстрації, який 14.04.2017р. в режимі «тимчасове ввезення до 60 днів» ввіз на митну територію України через митний пост «Грушів» Львівської митниці ДФС.

Однак, ні у встановлений законом 60-денний строк (т.б до 13.06.2017р.), ні до цього часу позивач вказаний вище автомобіль «Мазда-323» реєстр. номер НОМЕР_1 у зворотному напрямку так і не вивіз та в інший митний режим не помістив, посилаючись на те, що останній в травні 2017р. був викрадений (угнаний) невстановленими особами, про що, в свою чергу, за його заявою, 27.05.2017р було внесено відповідні відомості до ЄРДР.

Вказане порушення митних правил було виявлено працівниками митного поста «Краківець» Львівської митниці ДФС 13.09.2017 року (23 год. 20хв.) за допомогою ПІК «Інспектор-2006» ЄАІС ДМСУ в ході митного оформлення позивачем іншого автомобіля «Форд Мондео» р.н. НОМЕР_3.

14.09.2017р. державним інспектором відділу МО №3 відносно гр. ОСОБА_1 , в присутності останнього, було складено протокол №4785/20900/17 про порушення ним митних правил, передбачених ч.3 ст.481 МК України, в якому, зокрема, окрім іншого, позивача було під розписку повідомлено і про дату, час та місце розгляду справи (т.б. 16.10.2017р. о 10.00).

Проте, в подальшому, у зв`язку з неприбуттям позивача на розгляд справи та продовженням провадження, розгляд справи було перенесено на 10 год. 13.02.2018р., про що позивача було повідомлено шляхом направлення на його адресу листа №117/13-70-20/К/29 від 31.01.2017р., який останній отримав 07.02.2018р. (а.с.55), однак з невідомих причин до Львівської митниці так і не прибув, в зв`язку із чим, справа була розглянута без його участі та за результатами її розгляду ухвалено постанову №4785/20900/17 від 13.02.2018р. про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. - за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України.

Отримавши 26.02.2018р. копію вказаної постанови митного органу та не погоджуючись із нею, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень п.4 ч.3 ст.380 МК України, громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов`язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.

Строки, передбачені абзацами першим та другим цієї частини, можуть бути продовжені органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

При цьому, слід зазначити, що як визначено п.п.4,5 ст.380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, встановлених Митним кодексом України, або поміщені в інший митний режим, а саме в митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Також, одночасно необхідно звернути увагу й на те, що ці тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Як вбачається зі змісту вимог ч.3 ст.481 Митного кодексу України, особа притягається до відповідальності у разі перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на 10 (десять) діб.

Так, як беззаперечно встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, позивач 14.04.2017р. в режимі «тимчасове ввезення до 60 днів» ввіз на митну територію України автомобіль «Мазда-323» ( НОМЕР_2 , реєстр. номер НОМЕР_1 ) Польської реєстрації, однак ні у встановлений законом 60-денний строк (т.б. до 13.06.2017р.), ні до цього часу його у зворотному напрямку не вивіз, т.б. порушив (перевищив) встановлений ст.380 МК України термін перебування цього транспортного засобу на території України, який знаходиться під митним контролем строком більше ніж на 10 (десять) діб.

Як вбачається зі змісту позову, в обґрунтування пропуску цього строку позивач зазначив, що в його діях не було умислу на порушення митних правил та він збирався вивезти ввезений ним автомобіль у передбачений законом строк, однак не зміг цього зробити через обставини непереборної сили, а саме - через викрадення цього автомобіля третіми особами, про що ним було повідомлено органи поліції та якими, в свою чергу, в подальшому, за його заявою, 27.05.2017р. було внесено відповідні відомості до ЄРДР №0002838.

Проте, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не може прийняти до уваги зазначені позивачем обставини, як поважні, та розцінює їх критично.

Так, дійсно, як вбачається зі змісту вимог ч.1 ст.460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Разом з тим, згідно «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» (затв. наказом ДМС України від 17.11.2005р. №1118), до «обставин непереборної сили» відносяться смерть власника транспортного засобу, стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря тощо, закриття шляхів тощо), військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується транспортний засіб, страйк, злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника транспортного засобу, дорожня пригода за участю транспортного засобу, яка спричинила повне або часткове його пошкодження, неможливість подальшого руху транспортного засобу, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров`ю людей або навколишньому середовищу, інші схожі за характером обставини чи події.

Аналогічне визначення «обставин непереборної сили» міститься в п.2 розділу VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму» №657.

Підтвердження ж факту аварії чи дії обставин непереборної сили безпосередньо здійснюється та регламентується «Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012р. №657.

Так, п.3 розділу УІІІ цього Порядку №657 визначено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, жодних документів, які б, у відповідності до вимог ст.460 МК України, беззаперечно підтверджували факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, позивачем до суду надано не було.

Сам же факт звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про викрадення (угон) спірного автомобіля невстановленими особами, сам по собі не підтверджує, що саме проти позивача були вчиненні злочинні дії, до того ж, на даний момент жодної інформації про прийняте органом поліції рішення (постанову або вирок суду) щодо вчинення третіми особами відносно позивача протиправних дій не має, досудове розслідування цього кримінального провадження досі (т.б. 2,5 роки) триває.

Також, при цьому, слід зауважити й про те, що ч.1 ст.192 МК України передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Аналогічні положення містяться і в п.6 розділу VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму» (затв. наказом МФ України 31.05.2012р. №657, зареєстрованого в МЮ України 02.10.2012р. за №1669/21981), якими, в свою чергу, визначено, що у випадку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, яким здійснюється контроль за цими товарами, транспортними засобами, з письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Однак, як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій позивач ОСОБА_1 , в порушення вищезазначених норм діючого митного законодавства, до митних органів із повідомленням щодо факту викрадення (угону) у нього тимчасово ввезеного автомобіля, що він вважає обставиною непереборної сили, до 13.09.2017 року (т.б. до моменту виявлення цього правопорушення) не звертався.

Отже, аналіз вищезазначених норм діючого митного законодавства свідчить про те, що безумовною підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.481 МКУ, є повідомлення митного органу про факт аварії чи дії непереборної сили, а також дотримання Порядку №657 щодо надання документів, що підтверджують наявність і тривалість дії непереборної сили, чого у даному випадку не було своєчасно і без поважних причин зроблено позивачем.

При цьому, одночасно слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання вже неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 17.04.2018 року (у справі №161/5960/17), від 25.06.2019р. (у справі №459/685/16а) та від 11.07.2019р. (у справі №825/2227/16).

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин та приймаючи до уваги вказані вище норми діючого митного законодавства, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про правомірність оскаржуваної постанови відповідача №4785/20900/17 від 13.02.2018р. про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. - за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України.

Що ж стосується тверджень представника позивача про те, що спірна постанова від 13.02.2018р. нібито була винесена поза межами строків, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення, то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як видно зі змісту вимог ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через 6 (шість) місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст.ст.469,477-481,485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через 6 (шість) місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Як встановлено з матеріалів справи, вчинене позивачем порушення фактично було виявлено 13.09.2017 року в ході митного контролю під час слідування гр. ОСОБА_1 в напрямку з Республіки Польща до України через митний пост «Краківець» Львівської митниці ДФС на іншому автомобілі «Ford Mondeo» р.н. НОМЕР_3 , й невідкладно зафіксовано протоколом про порушення митних правил.

Тобто, враховуючи те, що митим органом вказане вище «триваюче порушення» було виявлено 13.09.2017 року, а оскаржуваною постановою позивача було притягнуто до відповідальності 13.02.2018 року, то відповідно, адміністративне стягнення було накладено на позивача в межах передбаченого ст.467 МК України 6-місячного строку.

Не відповідає дійсним обставинам та матеріалам справи і твердження представника позивача про те, що Львівська митниця ДФС належним чином не повідомила позивача про дату, час і місце розгляду справи та фактично розглянула справу про порушення митних правил за відсутності позивача, чим позбавила останнього права на особисту участь у її розгляді.

Так, відповідно до вимог ст.526 Митного кодексу України, справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

При цьому, про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Так, як встановлено з матеріалів справи, за вказаною у позові адресою позивача (73000, м.Херсон, вул.Огарьова,18) Львівською митницею ДФС був надісланий лист №1117/13-70-20/К/29 від 31.01.2017р., яким гр. ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Як видно з матеріалів справи та вже зазначалося вище, вказаний вище лист від 31.01.2017р. був отриманий позивачем особисто 07.02.2018р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.55). Крім того, даний факт також узгоджується і з інформацією про рух поштового відправлення по його трек-номеру, наявною на інтернет-сайті Укрпошти.

Разом з тим, вже зазначалося вище, позивач на розгляд справи у визначену дату з невідомих причин не з`явився, клопотань про перенесення розгляду справи з поважних причин на іншу дату від нього не надходило, в зв`язку із чим, відповідач цілком законно розглянув справу без його участі та одразу ж направив на адресу позивача копію прийнятого рішення.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23.09.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло