Справа № 640/18487/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати дії Міністерства внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (ідентифікаційний код 08592201, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) щодо відмови у оформленні документів та подання про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 для направлення ГУ ПФУ в м. Києві протиправними;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (ідентифікаційний код 08592201, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до постанови ПФУ "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 № 3-1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року адміністративний позов задоволено:

- визнано дії Міністерства внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (ідентифікаційний код 08592201, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) щодо відмови у оформленні документів та подання про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 для направлення ГУ ПФУ в м. Києві протиправними;

- зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (ідентифікаційний код 08592201, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) та Міністерство внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до постанови ПФУ "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 № 3-1.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачами, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві та Міністерством внутрішніх справ України подано апеляційні скарги у яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, невірним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, апелянти вказують, що вислуга років є видом спеціального стажу, а з 07.11.2015 року органи міліції та працівники міліції не виконували та не могли виконувати завдання та функції міліції, оскільки Закон України з 07.11.2015 втратив чинність, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зарахування періоду вимушеного прогулу позивача з 07.11.2015 по 18.05.2018 до вислуги років служби в органах внутрішніх справ.

Також, апелянти вказували, що період вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 20.03.2018 може бути зараховано до страхового стажу позивача за умови, що за цей період щомісячно були б сплачені страхові внески.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційні скарг, колегія суддів вважає що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ та Національній поліції України з 01.08.1994 по 18.05.2018, що підтверджується довідкою Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 18.05.2018 № 8418/125/49-2018.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві № 21 о/с від 08.05.2018 ОСОБА_1 було звільнено з 18.05.2018 через скорочення штатів.

30.08.2018 позивачем було подано до ГУ МВС України в м. Києві заяву про призначення/перерахунок пенсії (одноразової допомоги).

Відповідно до листа ГУ МВС України в м. Києві від 21.09.2018 № МС-6540/178/05/26-2018, матеріали для призначення пенсійного забезпечення були надіслані до управління координації соціальних та пенсійних питань Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової роботи МВС України, а 12.09.2018 повернуті до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві, оскільки позитивного рішення не прийнято.

На запит адвоката Лободи І.В. листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової роботи МВС України від 21.09.2018 № 22/6-120аз було повідомлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 не було зобов`язано відповідача-1 зарахувати період вимушеного прогулу до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії.

Вважаючи таку відмову в оформленні та поданні документів до Пенсійного фонду України для призначення пенсії протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що за змістом Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, до вислуги років зараховуються періоди служби в органах внутрішніх справ, а факт поновлення позивача на посаді означає, що у період вимушеного прогулу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а безпосередньо саме зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника, а відтак відповідний період вимушеного прогулу має зараховуватися до вислуги років.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ за вислугу років визначені ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Відповідно до п. "б" ст. 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Оскільки позивач був звільнений з органів внутрішніх справ України 18.05.2018, то для призначення йому пенсії за вислугу років його вислуга років має складати 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплата пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх родин визначений Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; служба в Національній поліції.

Таким чином, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чітко визначено умови призначення пенсії за вислугою років та види служби і періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві від 03.08.2015 № 539 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві від 28.08.2015 № 735 о/с позивача 02.09.2015 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за порушення дисципліни. На момент звільнення з органів внутрішніх справ позивач займав посаду заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Деснянського районного управління.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2015 у справі № 826/22098/15, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, визнано протиправними та скасовано накази ГУ МВС України в м. Києві № 539 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, № 735 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ 02.09.2015, та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Деснянського районного управління.

Під час виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києві від 17.12.2015 у справі № 826/22098/15 наказом ГУ МВС України в м. Києві № 39 о/с від 28.11.2016 було поновлено ОСОБА_1 на займаній раніше посаді з 03.09.2015, а наказом ГУ МВС України № 9 о/с від 01.03.2018 скасовані накази № 539 від 03.08.2015 та № 735 о/с від 28.08.2015.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві № 8 о/с від 20.02.2017, керуючись п. п. 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", ОСОБА_1 було звільнено 06.11.2015 в запас Збройних Сил України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі № 826/3813/17 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.12.2017 у справі № 826/3813/17 та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві від 20.02.2017 № 8 о/с, поновлено ОСОБА_1 з 07.11.2015 на посаді заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Деснянського районного управління ГУ МВС України в м. Києві та зобов`язано ГУ МВС України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток на час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по 20.03.2018.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в м. Києві № 17 о/с від 12.04.2018 скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві № 8 о/с від 20.02.2017, а ОСОБА_1 поновлено на посаді з 07.11.2015, а також прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по 20.03.2018.

З матеріалів справи вбачається, що направлені Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи позивача для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» повернуті у зв`язку з не зарахуванням періоду вимушеного прогулу позивача до служби в органах внутрішніх справ (міліції).

Відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, до вислуги років зараховуються періоди служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

В даному випадку період часу з 07.11.2015 по 20.03.2018 є часом вимушеного прогулу.

За своєю суттю вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, але якби не винна поведінка власника або уповноваженого ним органу, то працівник міг би і надалі реалізовувати своє право на працю.

Відтак, факт поновлення позивача на посаді означає, що у період вимушеного прогулу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а безпосередньо саме зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника, а відтак відповідний період вимушеного прогулу має зараховуватися до вислуги років.

Отже, період служби позивача до 20.03.2018 вважається безперервним.

В той же час, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду зараховується до вислуги років.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 с. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено роботодавця як платника єдиного соціального внеску, який, в свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний соціальний внесок нараховується роботодавцями на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, єдиний соціальний внесок з виплаченої позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу утримується і перераховується роботодавцем в тому ж порядку, що й заробітна плата. Нарахована сума включається до складу загального місячного оподатковуваного доходу працівника в тому періоді, коли вона нарахована. При цьому, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені: чи безпосередньо роботодавцем, чи на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на вказані положення законодавства, колегія суддів вважає безпідставними та надуманими доводи відповідача про те, що умовою зарахування період вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 20.03.2018 до страхового стажу позивача є факт саме щомісячної сплати страхових внесків.

В той час, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки про доходи та відрахування від 28.02.2018 № 713, у червні 2018 року ГУ МВС України в м. Києві було здійснено виплату за рішенням суду на користь ОСОБА_1 у сумі 128 517,84 грн., з якої відраховано ЄСВ у сумі 12 285,90 грн.

А тому, за умови сплати ГУ МВС України в м. Києві єдиного внеску із середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, період такого вимушеного прогулу (07.11.2015 - 20.03.2018) включається до вислуги років позивача.

Відтак, висновок Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України про не зарахування періоду вимушеного прогулу позивача до служби в органах внутрішніх справ (міліції) та вислуги років для призначення пенсії є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

А тому, колегія суддів вважає, що Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду документів, надісланих ГУ МВС України в м. Києві відносно позивача для вирішення питання про призначення пенсії.

Крім того, апелянт ГУ МВС України в м. Києві вказує, що ніяким чином не порушував права позивача, так як ним направлялися матеріали до відділу координації соціальних та пенсійних питань Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України.

Разом з тим, оскільки Департаментом повернуто ГУ МВС України в м. Києві матеріали відносно позивача для призначення пенсії, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо наявності підстав для зобов`язанння Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та Міністерства внутрішніх справ України оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 18.09.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

А.Ю. Кучма