Справа № 300/649/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7159/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.

за участі секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року (суддя Лучко О.О., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 22.03.2019 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі Порядок №850); зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення відсотка втрати працездатності, а саме станом на 05.07.2017; зобов`язання Міністерства внутрішніх справ Українипровести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення відсотка втрати працездатності, а саме станом на 05.07.2017. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід третьої групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2018 року у справі №344/15981/17, направлено документи до Міністерства внутрішніх справ України щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 для прийняття рішення. Проте, листом від 30.01.2019 №15/2-322 Міністерство внутрішніх справ України повернуло вказані матеріали як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства та повідомило, що з дати первинного огляду МСЕК ОСОБА_1 - 11.07.2000 до повторного огляду - 01.06.2017 пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком №850 дворічний термін та не дає йому права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі №300/649/19 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, з прийняттям відповідного рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду. Вважає, що рішення суду першої інстанції вказаним принципам не відповідає, оскільки ним не вирішено спір до кінця та не забезпечено ефективного захисту прав позивача.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його також оскаржив відповідач Міністерство внутрішніх справ України, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В доводах апеляційної скарги наводить норми матеріального права та вказує, щоз моменту первинного огляду МСЕК позивача пройшло більше 2 років, тому Міністерство внутрішніх справ України не вбачає законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги Гошію ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до довідки №21 ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Івано-Франківській області» від 13.05.2017, згідно протоколу №4 засідання військово-лікарської комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області від 21.07.1998 на момент фактичного звільнення з органів внутрішніх справ 19.03.1998, пенсіонеру ОСОБА_1 встановлено захворювання, пов`язане з проходженням служби.

Відповідно до довідки Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 19.07.2017 №03-01/406 колишньому працівнику Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 за час проведення державного обов`язкового особистого страхування проводилася виплата страхової суми відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 29.06.1991 №59 в редакції Постанови Кабінету міністрів України від 19.11.1992 №627 «Про порядок та умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України» в розмірі 15 % втрати працездатності в сумі 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 05.07.2017 серії АГ 0023735 ОСОБА_1 визначено ступінь втрати працездатності 60 %, причиною втрати працездатності вказано захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.07.2017 серії АВ №0790226 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 01.06.2017 без переогляду, причиною втрати працездатності вказано захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а огляд інваліда проводився вперше.

Крім цього, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2018 року у справі №344/15981/17, зокрема, зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області прийняти у ОСОБА_1 документи та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ зі змінами та доповненнями, а також «Порядку та умов визначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області листом від 08.02.2019 №69/108/05/29-19 повідомив позивача про те, що на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2018 року у справі №344/15981/17 ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області направлено матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України. Однак, дані матеріали були повернуті Міністерством внутрішніх справ України без прийняття рішення з огляду на те, що з дати первинного огляду МСЕК - 11.07.2000 до повторного огляду 01.06.2017 пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком дворічний термін та не дає позивачу права на отримання одноразової грошової допомоги.

Вважаючи, що його права, свободи та законні інтереси порушені, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство внутрішніх справ України, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язане було прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги, зазначивши відповідні мотиви такого рішення, а не повертати матеріали відносно ОСОБА_1 , ухиляючись від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію`у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку №850).

Пунктом 7 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку № 850).

Разом з тим, пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про національну поліцію».

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Відтак, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був прийняти рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги, а не повертати матеріали відносно ОСОБА_1 , ухиляючись від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.

Аналогічна правова позиція до застосування вказаних норм права викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах №808/1866/16 та №806/845/16, від 18 жовтня 2018 року у справі №369/13187/17, від 13 червня 2019 року у справі №826/6354/18, від 12 липня 2019 року у справі №554/5405/17, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення висновку та документів щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю третьої групи вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством.

Водночас, враховуючи те, що відповідачем рішення про призначення позивачу чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не приймалося, суд вважає позовну вимогу про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення відсотка втрати працездатності станом на 05.07.2017, а також провести виплату ОСОБА_1 такої одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення відсотка втрати працездатності, станом на 05.07.2017, передчасною, оскільки відсутній спір з приводу відмови відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу за результатами прийнятого ним рішення, передбаченого пунктом 9 Порядку №850, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними.

Доводи апеляційних скарг зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанцій. Апеляційні скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) під час розгляду справи судом першої інстанції та з урахуванням яких судом вже надавалась оцінка. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційні скарги позивача та Міністерства внутрішніх справ не містять.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.