Справа № 160/4104/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2019 року Справа № 160/4104/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (далі - Новопавлівська сільська рада Межівського району Дніпропетровської області, відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Новопавлівську сільську раду Межівського району Дніпропетровської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину України ОСОБА_1 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області;
- визнати протиправним та скасувати рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24.04.2019 року №1192-46/VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянці ОСОБА_2 ".
Ухвалою суду від 11.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Представник відповідача надав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Відповідач мав всі правові підстави більш ніж через шість місяців після прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, на прийняття рішення про надання дозволу третій особі на розробку проекту землеустрою на цю ж земельну ділянку, а тому, відповідач діяв в межах норм законодавства та наданих йому повноважень, у зв`язку з чим, рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради є законним та правомірним.
Третя особа не надала суду письмові пояснення.
03.06.2019 року перенесено підготовче засідання на 19.06.2019 року, у зв`язку з відрядженням судді; 19.06.2019 року перенесено підготовче засідання на 03.07.2019 року, у зв`язку з неявкою учасників справи; 03.07.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 11.07.2019 року; 11.07.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 31.07.2019 року та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; 31.07.2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.09.2019 року.
Ухвалою суду від 09.09.2019 року провадження у справі №160/4104/19 за позовом ОСОБА_1 до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24.04.2019 року №1192-46/VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянці ОСОБА_2 " - закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представники сторін у підготовче засідання 09.09.2019 року не з`явились. Представник позивача та представник відповідача надали клопотання про розгляд справи без їх участі. Третя особа у підготовче засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення засідання повідомлена належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що представники сторін надали клопотання про розгляд справи без їх участі, а третя особа не з`явилась, суд ухвалив про закритті підготовчого провадження та вирішив розгляд справи по суті здійснювати в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вирішив, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням від 30.08.2018 року №871-35/VII Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2.0000 га за межами населеного пункту на території Новопавлівської сільської ради (а.с. 22).
01.04.2019 року позивач звернувся із заявою до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про затвердження вищезазначеного проекту землеустрою (а.с. 9).
24.04.2019 року відповідачем прийнято рішення №1192-46/VII, відповідно до якого ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) між тієї ж самої земельної ділянки з метою подальшої її передачі в приватну власність.
Рішенням сорок дев`ятої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 25.07.2019 №1325-49/VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 01.03 - для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_2», земельна ділянка з кадастровим номером: :02:004:0471 передана у власність ОСОБА_2 .

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не розгляду заяви від 01.04.2019 року та з прийняттями рішення від 24.04.2019 року №1192-46/VII, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25.10.2001 року.

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт «б», частина 1 статті 81 Земельного кодексу України).

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б» частина 1 стаття 121 Земельного кодексу України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частинами 6, 7 зазначеної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини 10 статті 118 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З матеріалів справи встановлено, що заява позивача від 01.04.2019 року була розглянута відповідачем на сорок дев`ятій сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, яка відбулась 25.07.2019 року.

З протоколу №49 від 25.07.2019 року вказаної сесії вбачається, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 01.03 - для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 не прийнято.

Таким чином, в даному випадку відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.04.2019 року, тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду проекту та зобов`язання розглянути проект землеустрою не підлягають задоволенню.

В той же час, суд звертає увагу, що заява позивача про затвердження проекту землеустрою, яка подана 01.04.2019 року, враховуючи приписи частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, мала бути розглянута у двотижневий строк, тобто не пізніше 14 квітня 2019 року.

Однак, всупереч вимогам частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, відповідачем порушено строки розгляду заяви позивача, а відтак суд приходить до висновку, що належним способом відновлення порушених прав позивача є визнання протиправними дій Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області щодо несвоєчасного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 01.04.2019 року. Таким чином, суд в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України виходить за межі позовних вимог.

Згідно частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправними дій Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області щодо несвоєчасного розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину України ОСОБА_1 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області на підставі заяви від 01.04.2019 року

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи заяву, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у справі №160/4104/19 представляє адвокат Норочевський О.О., що здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №2019 від 25.05.2009 року.

Судом встановлено, що між адвокатом Норочевським О .О. та ОСОБА_1 . укладено договір про надання правової допомоги адвокатом №170/18 від 29.04.2019 року.

Згідно з додатку №1 до вказаного договору гонорар адвоката за надання правової допомоги клієнту у справі за позовом до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії складає 1500 грн.

Позивачем здійснена повна оплата у сумі 1500 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 26.07.2019 року.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. є співмірною та відповідає принципу розумності, саме така сума витрат, з урахуванням матеріалів справи та умов договору про правову допомогу, домовленостей сторін, була фактичною, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 02.05.2019 року.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1536,80 грн. підлягає стягненню у розмірі 768,40 та витрати на правничу допомогу у розмірі 750,00 грн. на користь позивача за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (адреса: 52950 Дніпропетровська область, Межівський район, с. Новопавлівка, вул. Карпінського, 19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04340230), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області щодо несвоєчасного розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину України ОСОБА_1 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області на підставі заяви від 01.04.2019 року.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 1518 (одна тисяча п`ятсот вісімнадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар