Справа № 200/9229/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 р. Справа№200/9229/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

до відповідача 2: Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року, визнання протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилася у не поновленні виплати та не виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з березня 2016 року після взяття на облік як отримувача пенсії у грудні 2017 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату та виплатити ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з березня 2016 року по теперішній час з урахуванням компенсації втрати частини доходів у вигляді пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року, визнання протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилася у не поновленні виплати та не виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з березня 2016 року після взяття на облік як отримувача пенсії у грудні 2017 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату та виплатити ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з березня 2016 року по теперішній час з урахуванням компенсації втрати частини доходів у вигляді пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку з збройним конфліктом на Сході України у 2014 році вона була вимущена покинути місце проживання у м. Макіївка та переселитися до м. Дніпро, де її було взято на облік як внутрішньо переміщену особу та як отримувача пенсії в Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області. Зазначене управління у подальшому було реорганізоване в Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що їй у березні 2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було припинено виплату пенсії без повідомлення причини та прийняття відповідного рішення відповідачем припинено виплату пенсії. У грудні 2017 року позивач переїхала до міста Маріуполя Донецької області, де її було взято на облік як внутрішньо переміщену особу та як отримувача пенсії в Маріупольському об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Позивач зазначає, що 17.09.2018 року вона звернулась до Маріупольського ОУПФУ з заявою про причини не виплати пенсії з березня 2016 року. Позивач зазначив, що відповідач 2 повідомив її про те, що її документи опрацьовуються, а також зазначив про те, що відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковується в органах, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, який на даний час не прийнятий. Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними та такими, що порушують вимоги Конституції України та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідачем 1 надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що з 01.03.2016 року виплату пенсії позивачу було призупинено. Призупинення виплати пенсії відбулося автоматично, внаслідок отримання інформації від управління соціального захисту населення Межівської районної державної адміністрації щодо виключення з бази даних осіб, які перемістились з районів проведення АТО та не підтвердження факту проживання на території Межівського району. Відповідач вказує на те, що відповідно до п. 5 Порядок № 365 внутрішньо переміщена особа подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Орган пенсійного фонду складає та направляє до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення списки осіб, які звернулись за призначенням (відновленням) пенсії до розгляду на комісію, та на підставі рішення комісії призначає (відновлює) пенсійні виплати. Відповідач зазначив, що після призупинення виплати пенсії 01.03.2016 року ОСОБА_1 не зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою встановленого зразка для поновлення виплати пенсії.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачем 2 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні, як отримувач пенсії за віком. Виплату пенсії переведено з територіального управління ПФУ. Відповідач вказує на те, що 13.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про взяття на облік. Пенсійна справа позивача на даний час знаходиться в обробці, відповідно поновлення виплати пенсії відбудеться після обробки справи. Крім того, відповідач 2 зазначив, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 335 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365», відповідно до якої суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів, тобто заборгованість пенсії за минулий період буде здійснена після затвердження зазначеного порядку.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Стосовно строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає, що відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що приписами частини 2 статті 122 КАС України дійсно встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені їй суми пенсії, починаючи з березня 2016 року, не отримані ним, а ця вимоги безпосередньо спрямовані на виплату їй призначеної пенсії за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19 серпня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року відкладено розгляд справи на 02.09.2019 року, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року відкладено розгляд справи на 16 вересня 2019 року, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач просив суд розглядати справу без його участі, а представники відповідачів у судове засідання не з`явився, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена пенсія по за віком, що не заперечується сторонами (а.с. 22).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Макіївка Донецької області до АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 17 вересня 2018 року № (а.с. 24).

Місто Макіївка Донецької області включено до Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебувала на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (раніше Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області).

Відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву зазначено, що 01.03.2016 року ОСОБА_1 призупинено виплату пенсії внаслідок отримання інформації від управління соціального захисту населення Межівської районної державної адміністрації щодо виключення з бази даних осіб, які перемістились з районів проведення АТО та не підтверджено факту проживання на території Міжівського району.

13.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про взяття на облік (а.с. 74).

Розпорядженням 572392 від 04.01.2019 року пенсійну справу ОСОБА_1 взято на облік та призначено пенсію (а.с. 67).

Згідно пояснень Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12.09.2019 року встановлено, що пенсійна справа ОСОБА_1 знаходиться в обробці (а.с. 65).

Відповідно до регіональної бази даних останнє нарахування пенсії позивачу було проведено 04.02.2016 року в УПФУ в Межівському районі Дніпропетровської області (а.с. 79).

З огляду на матеріали справи 05 лютого 2019 року позивач направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області інформаційний запит та просив повідомити про підстави припинення виплати пенсії, та наявності рішення органу Пенсійного фонду України на підставі якого було припинено виплату пенсії (а.с. 27-29).

Листом від 07.02.2019 року № 19851/34-1/19 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що за інформацією, наданою, управлінням соціального захисту населення Межівської районної державної адміністрації щодо виключення з бази даних про осіб, які перемістились з районів проведення АТО, виплату пенсії з 01.03.2016 року було призупинено, у зв`язку з не підтвердженням факту проживання на території Межівського району (а.с. 30-31).

17.09.2018 року позивач звернулась до УПФУ в Орджонікідзевському районі з заявою, відповідно до якого просила повідомити чи приймалось рішення про зупинення пенсійних виплат, повідомити підстави не виплати пенсі, та вжиття заходів щодо виплати пенсії (а.с. 25).

Листом від 07.12.2018 року № 0730/34-2/03 позивача було повідомлено про те, що 13.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про запит пенсійної справи та поновлення виплати пенсії. Відповідно до пп. 4, 5 п. 12 Порядку № 365 управлінням 19.12.2017 року дані ОСОБА_1 були включені до списків № 170 щодо отримання інформації для призначення (відновлення) виплати внутрішньо переміщеної особи, які було направлено до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради для прийняття рішення комісією з питань призначення (відновлення) виплати пенсії щомісячного довічного утримання внутрішньо переміщеним особам на підставі акту обстеження. 22.12.2017 року до управління надійшло задоволене рішення комісії з питань призначення відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з управління соціального захисту населення Маріупольської міської ради (протокол № 67 від 27.12.2017 року). Документи ОСОБА_1 будуть відпрацьовані найближчим часом (а.с. 26).

Суд зобов`язував відповідача 2 надати суду інформацію стосовно нарахування та виплати пенсії, зазначеної інформації суду не надано.

Відповідач 2 у додаткових поясненнях зазначив, що пенсійна справа позивача перебуває в обробці.

Не погодившись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії, та з бездіяльністю Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не поновлення виплати пенсії з моменту звернення з заявою про взяття на облік, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, жоден з випадків припинення виплати пенсії, визначених ст. 49 Закону № 1058 щодо позивача управлінням не застосовані та не доведені.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву посилається на те, що пенсія позивачу була призупинена внаслідок отримання інформації від управілння соціального захисту населення Межівської районної державної адміністрації щодо виключення з бази даних осіб, які перемістилися з районів проведення антитерористичної операції та не підствердження факту проживання на території Межівського району.

Однак, суд не погоджується з даною позицією відповідача, оскільки, реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ніхто не може позбавляти його права на отримання призначеної йому пенсії.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Суд зазначає, що відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти йому права на отримання пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб та отримання відповідної довідки.

З огляду на викладене, суд вважає, що призупинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 року мало місце не у спосіб передбачений законом України, а з точки зору положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було "законним".

Отже позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилася у не поновленні виплати та не виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з березня 2016 року після взяття на облік як отримувача пенсії у грудні 2017 року та зобов`язата Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату та виплатити ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з березня 2016 року по теперішній час, суд зазначає наступне.

Приписами статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.10 Поррядку № 22-1 встановлено, що заяви про виплату пенсії (додаток 5) реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами).

При прийманні документів щодо виплати пенсії орган, що призначає пенсії, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, знімає копії з відповідних документів.

Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

При переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) (п. 4.12).

З аналізу вищезазначених норм, вбачається, що відповідач протягом 10 днів з дня надходження заяви про виплату пенсії повинен прийняти відповідне рішення про призначення або про відмову у призначенні пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 13.12.2017 року звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про взяття на облік та поновлення виплати пенсії, однак станом на час розгляду справи виплата пенсії позивачу не поновлено.

На думку суду такі дії порушують право позивача гарантоване Конституцією України на отримання пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача 2 у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Суд зазначає, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у зразковій справі № 805/402/18-а від 03.05.2018 року, яке набрало законної сили 04 вересня 2018 року.

В силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про визнання протиправною бездіяльності Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року з моменту звернення з заявою про взяття на облік від 13.12.2017 року.

Стосовно посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, суд до уваги не приймає, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999 р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Крім того, суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для не поновлення виплати її пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача поновити виплату їй пенсії з часу припинення.

З огляду на вищевикладене та враховуючи положення ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року, визнання протиправною бездіяльності Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року з моменту звернення з заявою про взяття на облік від 13.12.2017 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 березня 2016 року, та сплатити заборгованості за весь період, починаючи з 01 березня 2016 року.

Стосовно вимоги позивача нарахувати компенсацію втрати частини доходу у вигляді пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 року № 2050-III (далі по тексту Закон № 2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Приписами статті 3 цього Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (стаття 6 Закону № 2050).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткові пенсії, цільові грошові допомоги на прожиття, щомісячної державної допомоги та компенсаційних виплат.

Згідно абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відповідно до статті 4 Закон № 2050-ІІІ та п.5 Порядку вбачається, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, за змістом наведеної норми, компенсація повинна бути обчислена при виплаті доходу, однак, враховуючи, що сторонами не надано підтверджень про розмір фактично нарахованих та отриманих пенсійних виплат, позовна вимога щодо виплати компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушення строків її виплати, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Згідно з положеннями частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки підставою звернення до суду стали неправомірні дії відповідачів, суд приходить про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року, визнання протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилася у не поновленні виплати та не виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з березня 2016 року після взяття на облік як отримувача пенсії у грудні 2017 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату та виплатити ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з березня 2016 року по теперішній час з урахуванням компенсації втрати частини доходів у вигляді пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльності Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року з моменту звернення з заявою про взяття на облік від 13.12.2017 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області () поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з 01 березня 2016 року, та сплатити заборгованості за весь період, починаючи з 01 березня 2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) на користь на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) гривень 13 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27) на користь на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) гривень 26 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 19 вересня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська