Справа № 120/2306/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 вересня 2019 р. Справа № 120/2306/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: 2-го міського відділу в м. Вінниці Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Київська, б. 31, м. Вінниця, 21100)

про: визнання протиправним відмови та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до 2-го міського відділу в м. Вінниці Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмови у видачі паспорта громадянина України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року та зобов`язання відповідача видати паспорт громадянина України позивачеві у формі книжечки відповідно до вказаного положення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що звернувся до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України, у зв`язку із досягненням 45-річного віку. За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом відмовив позивачеві в оформленні та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року. Відмова мотивована тим, що 03.10.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 795, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року та визначено, що обмін паспорта громадянина України здійснюється у разі, якщо особа досягла 25 чи 45-річного віку та не звернулась в установленому законом порядку не пізніше, як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток. Позивач з цим не погоджується та зазначає, що він додатково та неодноразово повідомляв відповідача про свої релігійні переконання, у зв`язку із чим він відмовляється від присвоєння цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.07.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно цією ухвалою зобов`язано позивача надати до суду належним чином завірену копію паспорта громадянина України та звернення до відповідача щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

05.08.2019 року за вх. № 40124 представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вважає, що у позивача на момент звернення до суду відсутнє порушене право чи законний інтерес. Відповідач зазначає, що заява позивача була розглянута у строки та в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Крім того, відповідачем не створено перешкод для реалізації права позивача на отримання паспорта громадянина України/або вклеювання до паспорта громадянина України фотокартки по досягненню певного віку. Відповідач зазначає, що позивачеві виповнилось 45 років - 20.02.2004 року, тож останній зобов`язаний був звернутись до відповідача за відповідною вклейкою фотокартки до 03.10.2018 року, адже з цього дня Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 795, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 та визначено, що обмін паспорта громадянина України здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулась в установленому законом порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразку 1994 року нових фотокарток. Однак заяву/звернення позивач направив відповідачеві лише 22.02.2019 року. Відповідач вказує, що видача документу, що посвідчує особу, без обробки персональних даних також не можлива. Крім того, посилається на те, що спірний лист не є рішенням згідно положень КАС України. А чинне законодавство не передбачає обов`язок відповідача видавати документи на підставі рішення суду, а лише за результатом розгляду заяви особи. Відповідач також зазначає, що суд не може давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень та посилається на позицію Верховного суду України від 24.10.2008 року, викладеній у Пленумі № 13. Відповідач зазначає, що судове рішення у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) не може бути підставою для видачі паспорту зразка 1992 року, оскільки є індивідуальним актом і стосується прав та інтересів конкретної особи.

13.08.2019 року за вх. № 41673 позивачем через канцелярію суду надано заяву від 07.08.2019 року, до якої додано копію паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду.

Витребувану судом належним чином завірену копію звернення до відповідача щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у зв`язку із досягненням 45-річного віку позивач не надав. Причин не надання до суду витребуваних документів не повідомив.

За таких обставин, суд у відповідності до положень ч. 5 ст. 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 45-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначено у позовній заяві, він 22.02.2019 року звернувся до відповідача саме із заявою про вклеювання фотокартки у паспорт у зв`язку із досягненням 45-річного віку, тобто через 15 років по досягненню вказаного віку.

01.03.2019 року за вих. Б-2/6/0510-19/0510/304-19 відповідач за результатами розгляду вказаної заяви повідомив позивача про те, що відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року, зі змінами, до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Згідно даного положення громадянин зобов`язаний подати документи для вклеювання фотокартки не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку. Паспорт, в якому не вклеєно такі фотокартки при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним та підлягає обміну. Паспорт громадянина України виготовляється у формі ID-картки, що містить безконтактний електронний носій. При чому, видача паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки не здійснюється, оскільки наказ Міністерства внутрішніх справ України № 320 від 13.04.2012 року «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», згідно якого видавався паспорт у вигляді книжечки, втратив чинність, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ № 161 від 01.03.2018 року. Тож зважаючи на те, що позивач протягом місяця з моменту досягнення 45-річного віку не звернувся до уповноважених органів для вклеювання фотокартки до паспорта, останній є недійсним, тому йому необхідно оформити новий паспорт з безконтактним електронним носієм.

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ст. 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статус» (далі - Закон) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).

Ч. 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України, згідно ч. 1 ст. 21 Закону є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

У відповідності до ч. 3 ст. 13 Закону паспорт громадянина України (…) містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року (далі - Положення), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна»; нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним (п. 8 Положення).

Водночас, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Положенням;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

У відповідності до п. 3 Постанови № 302 до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

П. 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» (далі - ЗУ «Про захист персональних даних») мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних» - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Обробка персональних даних, як зазначено в ч. 5, 6 ст. 6 ЗУ «Про захист персональних даних», здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що держава повинна гарантувати забезпечення прав та свобод усім без винятку громадянам. Таке гарантування є для усіх однаковим, не залежно від статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану тощо. При чому, забороняється втручання в особисте та сімейне життя особи, а також збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, за винятком, якщо такі дії вчинюються в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Водночас, обробка персональних даних особи повинна ґрунтуватися на принципах відкритості і прозорості, відповідальності, адекватності та не надмірності їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Разом з тим, чинним законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неясність закону та порушення конституційних прав такої особи. Від так, держава має, в першу чергу, дбати про потреби громадян, утримуючись, за можливості, від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Громадянство - юридично визначений, стійкий, необмежений у просторі правовий зв`язок між особою і певною державою, що визначає їхні права та обов`язки. Громадянство передбачає певну сукупність взаємних політичних, соціальних та інших прав та обов`язків. Громадянство особи підтверджується паспортом громадянина певної держави. У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства, що в свою чергу, є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації. Таке порушення спричиняється й у випадку, коли паспорт є недійсним. Зокрема, це можливо у випадку несвоєчасного звернення до органів міграційної служби для вклеювання фотокартки у паспорт по досягненню відповідного віку. Водночас несвоєчасне звернення до уповноважених органів з метою вклеювання фотокартки по досягненню відповідного віку не може бути підставою для зобов`язання такої особи оформити паспорт у формі ID-картки.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 806/3265/17.

При чому, відсутність механізму для вклеювання фотокартки після пропущення законодавчо встановлених строків для цього не є обґрунтованим, оскільки порушує права особи як громадянина, створюючи перешкоди для реалізації власних прав та свобод (зокрема, укладення цивільно-правових договорів, реалізації права на підприємницьку діяльність тощо).

Суд зазначає, що відсутність механізму виконання певних вимог Закону (ст. 14 Закону), не позбавляє суб`єкта владних повноважень від виконання таких вимог Закону, що також передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Більш того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

Разом з тим, з позовної заяви та відмови відповідача щодо вклеювання фотокартки у паспорт громадянина України вбачається, що позивач звертався із письмовою заявою до відповідача саме щодо вклеювання у паспорт громадянина України фотокартки по досягненню ним 45-річного віку. За результатами розгляду цієї заяви відповідач відмовив у вклеюванні фотокартки у паспорт, з огляду на те, що встановлений чинним законодавством строк звернення до уповноважених органів із відповідними заявами позивачем пропущений, а від так його паспорт є недійсним.

Втім, у позовній заяві позивач оскаржує відмову відповідача у видачі йому саме паспорта громадянина України у формі книжечки, яка не є предметом розгляду даної справи.

Суд вказує, що предметом розгляду спірної, оскаржуваної відмови було питання можливості вклеювання фотокартки у паспорт позивача у формі книжечки, а не прохання видати йому новий паспорт у формі книжечки.

До того ж, як вже зазначалось, судом ухвалою від 22.07.2019 року, з метою з`ясування дійсних обставин справи, було витребувано ксерокопію паспорта позивача, яка останнім була надана до суду та приєднана до матеріалів судової справи, та заяву позивача щодо вклеювання фотокартки, яка не була надана позивачем, ним також не зазначені причини такого невиконання ухвали суду.

Крім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо повідомлення відповідача щодо своїх релігійних переконань.

За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог щодо визнання протиправною відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року, адже така відмова не є предметом розгляду справи та не надана позивачем до матеріалів справи. Суд звертає увагу, що позивачем оскаржується та надана до матеріалів справи відмова щодо можливості вклеїти фотокартку до паспорта у формі книжечки.

Від так, суд змушений констатувати, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушених прав та інтересів в контексті відмови відповідача вклеїти фотокартку до паспорта у формі книжечки.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача видати паспорт громадянину України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Разом з тим, у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій.

З огляду на те, що позовну вимогу про визнання відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року залишено без задоволення, відповідно позовна вимога про зобов`язання відповідача видати паспорт громадянину України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року також не підлягає задоволенню, як похідна.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статус», «Про захист персональних даних», рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012, постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 806/3265/17, Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» та ст. 2, 6, 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до 2-го міського відділу в м. Вінниці Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року та зобов`язання відповідача видати паспорт громадянина України позивачеві у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - 2-ий міський відділ у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Київська, б. 31, м. Вінниця, 21100)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23.09.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна