Справа № 2а-4938/12/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 вересня 2019 року місто Київ № 2а-4938/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання позивача про встановлення контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації

про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просив стягнути з останньої: недоплачену йому мінімальну заробітну плату в розмірі 751,25 грн.; невиплачену премію за березень 2006 року з урахуванням інфляції в розмірі 4 302,54 грн.; стягнути на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України середній заробіток з урахуванням інфляції з 24.04.2007 по день фактичного розрахунку станом на 01.03.2012 у за весь час затримки виплати середній заробіток в розмірі 420 746,89 грн.; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2012 (суддя Власенкова О.О.) в адміністративній справі №2а-4938/12/2670 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, а саме - вирішено стягнути з Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 15,25 грн., та відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач зазначив, що суд не вирішив одну із заявлених ним вимог, а саме - вимогу про стягнення з Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації на підставі частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку з урахуванням інфляції з 24.04.2007 по день фактичного розрахунку станом на 01.03.2012 за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 420 746,89 грн.

Додатковою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2012 (суддя Власенкова О.О.) адміністративний позов ОСОБА_1 у частині вимог про стягнення з Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації на підставі частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку з урахуванням інфляції з 24.04.2007 по день фактичного розрахунку станом на 01.03.2012 за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 420 746,89 грн. - залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано додаткову ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2012, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про стягнення невиплаченої заробітної плати направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Додатковою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016 (суддя Іщук І.О.) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 6 704,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2012 (суддя Власенкова О.О.) та на виконання додаткової постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016 (суддя Іщук І.О.) , судом видано виконавчі листи від 27.07.2017 № 2а-4938/12/2670.

Разом з тим, 27.05.2019 через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №2а-4938/12/2670.

Так, відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Разом з тим, суд звертає увагу, що під час судового розгляду справи, позивачем не заявлялась вимога щодо встановлення судового контролю за рішенням суду, не було наведено доводів та не було надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

При цьому, позивач просить встановити судовий контроль в адміністративній справі №2а-4938/12/2670, посилаясь на документи (відзиви на апеляційну і касаційну скаргу) в інших адміністративних справах.

Так, документи, долучені до заяви позивача від 27.05.2019 датовані 2017 і 2018 роками, в той час як доказів, які б свідчили, що станом на травень 2019 року судові рішення (постанови) в адміністративній справі №2а-4938/12/2670 не виконані, клопотання ОСОБА_1 не містить.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду немає.

Керуючись статтями 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанов суду в адміністративній справі 2а-4938/12/2670 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено можливість оскарження ухвали суду.

Суддя Літвінова А.В.