Справа № 200/7488/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 р. Справа№200/7488/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Шинкарьової І.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області та просить суд:

Визнати протиправним і скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 січня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати, до стажу періоди роботи в Никитовском ОРС п/о «Артемуголь» з 02 серпня 1985 р. по 10 червня 1988 р., та в ВАТ«Шахтарський хліб» м. Шахтарськ з 09 серпня 1988 р. по 31 грудня 1998 р.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити, дострокову пенсію за віком як матері, що здійснювала виховання інваліда з дитинства до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення за призначенням пенсії 03 жовтня 2018 року.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком згідно за нормами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком згідно п. 3, ч. 1, ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і подала документи на підтвердження трудового стажу. Рішенням Покровського ОУПФУ позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за відсутністю необхідного трудового стажу, оскільки до страхового стажу не враховано період роботи з 02 серпня 1985 року по 10 червня 1988 року у зв`язку з тим, що записи трудової книжки завірені нечітким відтиском печатки, з 09 серпня 1988 року по 21 травня 2003 року у зв`язку з тим, що запис про прийом на роботу зроблено кульковими ручками, яких відрізняється колір внесених записів. Крім того, відповідачем зазначено що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства. Позивач вважає доводи Покровського ОУПФУ безпідставними та з огляду на наведене, позивач просить у судовому порядку визнати протиправними дії відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком, зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи та розглянути питання про призначення пенсії за віком з врахуванням даного трудового стажу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року відкрито позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач та представник відповідача до судового засідання 05 вересня 0219 року не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач надала заяву, якою просила розглянути справу без участі позивача.

Перешкоди для розгляду справи в судовому засіданні, визначені ст. 205 КАС України відсутні.

Ухвалою від 05 вересня 2019 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі. Розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження в межах строків, визначених КАС України для розгляду справи.

Приписами ч. 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Частиною 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

09 серпня 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до п. 3 ч.1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування жінки , які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку , матері осіб з інвалідністю з дитинства , які виховали їх до зазначеного віку , мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менш 15 років страхового стажу. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 18 років 04 місяців 17 дні. До страхового стажу не враховано період роботи з 02 серпня 1985 року по 10 червня 1988 року у зв`язку з тим, що записи трудової книжки завірені нечітким відтиском печатки, з 09 серпня 1988 року по 21 травня 2003 року у зв`язку з тим, що запис про прийом на роботу зроблено кульковими ручками, яких відрізняється колір внесених записів. Крім того, відповідачем зазначено що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства, тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03 жовтня 2018 року звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до заяви було надано:

- Особиста заява від 03 жовтня 2018 року,

- Ксерокопія диплому НОМЕР_1 І НОМЕР_2 від 29 червня 1985 року,

- Ксерокопія свідоцтва про народження на ОСОБА_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 від 22 березня 1989 року,

- Ксерокопія свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 23 липня 1988 року,

- Довідка видана Покровським районним центром первинної медико-санітарної допомоги № 117/416 без дати,

- Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28 вересня 2018 року № ,

- Ксерокопія трудової книжки НОМЕР_6 від 02 серпня 1985 року,

- Ксерокопія паспорту,

- Ксерокопію картки фізичної особи платника податків.

Крім того, при дослідженні матеріалів пенсійної справи відповідачем для визначення права на пенсію були долучені документи, а саме:

- Індивідуальні відомості про застраховану особу заявника

- Заява від 02 січня 2019 року

- ОСОБА_3 медичного висновку № 293 від 22 січня 1992 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянкою України ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_7 ) та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 28 вересня 2018 року № НОМЕР_8 .

Відповідач - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Рішенням Управління від 19 червня 2018 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки не враховано період роботи з 02 серпня 1985 року по 10 червня 1988 року у зв`язку з тим, що записи трудової книжки завірені нечітким відтиском печатки, з 09 серпня 1988 року по 21 травня 2003 року у зв`язку з тим, що запис про прийом на роботу зроблено кульковими ручками, яких відрізняється колір внесених записів. Крім того, відповідачем зазначено що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства.

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 містяться записи про:

- прийняття 02 серпня 1985 року в якості бухгалтера з обліку товарів на підприємстві «Артемвігулля»;

- 10 червня 1988 року звільнена за власним бажанням.

- прийняття 09 серпня 1988 року в якості комірника готової продукції до ВАТ «Шахтарський хліб».

- 21 травня 2003 року звільнена за власним бажанням.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання підтвердження стажу роботи позивача з 02 серпня 1985 року по 10 червня 1988 року, з 09 серпня 1988 року по 21 травня 2003 року, оскільки записи трудової книжки завірені нечітким відтиском печатки та запис про прийом на роботу зроблено кульковими ручками, яких відрізняється колір внесених записів. Також спірним питанням є те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Щодо спірного питання про записи у трудовій книжці позивача завірені нечітким відтиском печатки та запис про прийом на роботу зроблено кульковими ручками, яких відрізняється колір внесених записів.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку , матері осіб з інвалідністю з дитинства , які виховали їх до зазначеного віку , мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менш 15 років страхового стажу.

За ст.1, п. 1 ст. 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Разом з цим, відповідно до п. 2.4 Інструкції від 29.07.1993 року №58, записи у трудовій книжці завіряються печаткою підприємства.

На підставі пункту 4.1 вказаної вище Інструкції, у разі звільнення всі записи про роботу працівника скріплюються підписом керівника підприємства та печаткою. У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.

А отже, доказом правильності оформлення трудової книжки та відповідність записів про роботу працівника фактично виконуваній останнім роботи, що у свою чергу є підтвердженням стажу роботи, є правильність оформлення трудової книжки, в частині підпису керівником та скріпленням печаткою.

Таким чином, трудова книжка позивача, зокрема, в частині записів:

- прийняття 02 серпня 1985 року в якості бухгалтера з обліку товарів на підприємстві «Артемвігулля»;

- 10 червня 1988 року звільнена за власним бажанням.

- прийняття 09 серпня 1988 року в якості комірника готової продукції до ВАТ «Шахтарський хліб».

- 21 травня 2003 року звільнена за власним бажанням,

є належним доказом роботи позивача на вказаних посадах і у наведений період часу, оскільки відповідні записи скріплені печаткою підприємства відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

З урахуванням наведеного, на думку суду відповідачем неправомірно не зарахований до страхового стажу позивача період роботи з 02 серпня 1985 року по 10 червня 1988 року у зв`язку з тим, що записи трудової книжки завірені нечітким відтиском печатки, з 09 серпня 1988 року по 21 травня 2003 року у зв`язку з тим, що запис про прийом на роботу зроблено кульковими ручками, яких відрізняється колір внесених записів, а отже трудова книжка є доказом трудового стажу позивача на наведеному підприємстві.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 44 Закону 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, відповідач не скористався наданим йому правом.

Наведена бездіяльність відповідача свідчить про недбале ставлення пенсійного органу про вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Щодо спірного питання про те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

З матеріалів справи вбачається, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 .

Медичним висновком на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці 16 років від 22 січня 1992 року № 293 встановлено, що захворювання ОСОБА_2 відповідає пункту I «Переліку мед.показників», дає право на отримання допомоги на дітей-інвалідов з дитинства за віком до 16 років, затвердженого Наказом Міністра СРСР від 14.12.79 р. № 1265. Висновок дійсний до 01 жовтня 1994 року.

Протоколом ВКК № 205/6 від 30 жовтня 2012 року встановлено , що позивач народила сина ОСОБА_2 інваліда дитинства, захворювання якого призвело до інвалідності та мало місце до шести років.

Також протоколом № 117/416 без дати КНП «Покровського районного центру первинної медичної допомоги» яка видана позивачу встановлено, що позивач народила сина ОСОБА_2 інваліда дитинства, захворювання якого призвело до інвалідності та мало місце до шести років. Дана довідка надана позивачу за місцем потреби.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (Закон №1058-IV).

Відповідно до абз. 22 ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» тимчасово, до прийняття відповідного закону: жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому, до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно зі статтею17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно п.2.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Пунктом 2.18 цього Порядку також визначено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення 18-річного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності).

Суд зазначає, що відповідно до медичного висновку на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці 16 років від 22 січня 1992 року № 293, захворювання ОСОБА_2 відповідає пункту I «Переліку мед.показників», дає право на отримання допомоги на дітей-інвалідов з дитинства за віком до 16 років, затвердженого Наказом Міністра СРСР від 14.12.79 р. № 1265. Даний факт також підтверджується протоколом № 117/416 без дати КНП «Покровського районного центру первинної медичної допомоги» яка видана позивачу встановлено, що позивач народила сина ОСОБА_2 інваліда дитинства, захворювання якого призвело до інвалідності та мало місце до шести років, який у свою чергу був наданий як доказ до заяви позивача про призначення пенсії.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого спірного рішення щодо спірного питання про те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу, дострокову пенсію за віком як матері, що здійснювала виховання інваліда з дитинства до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення за призначенням пенсії 03 жовтня 2018 року, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Так, Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20 травня 2013 року № 7 Про судове рішення в адміністративній справі» зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Вирішуючи питання про наявність у діях відповідача дискреційних повноважень при вирішенні питання про призначення дострокової пенсії, суд зазначає, що законом чітко визначена послідовність дій відповідача при призначенні особі дострокової пенсії, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, а отже при дотриманні всіх перерахованих умов відповідач зобов`язаний призначити особі дострокову пенсію.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, позивач досягла 50 річного віку та її страховий стаж складає 18 р. 04 міс. 17 дн.

В спірних правовідносинах єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії була відсутність у позивача первинних документів щодо визнання ОСОБА_2 інвалідом дитинства, проте з урахуванням висновків суду, підстав для відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії у відповідача не було, як і не було підстав діяти на власний розсуд. Отже, відповідач не наділений у спірних правовідносинах дискреційними повноваженнями.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд, обираючи належний та ефективний засіб правового захисту, вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 січня 2019 року про відмову ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_10 , в призначенні пенсії за віком на підставі п 3. ч. 1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про призначення дострокової пенсії за віком від 03 жовтня 2018 року із додатками в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02 серпня 1985 року по 10 червня 1988 року у Никитовском ОРС «Артемвугілля» та з 09 серпня 1988 року по 21 травня 2003 року у ВАТ «Шахтарський хліб» з урахуванням висновків суду викладених у повному тексті цього рішення.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області підлягає стягненню 352,40 грн.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 02 січня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком на підставі п 3. ч. 1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».; зобов`язання відповідача зарахувати, до стажу періоди роботи в Никитовском ОРС п/о «Артемуголь» з 02 серпня 1985 р. по 10 червня 1988 р., та в ВАТ«Шахтарський хліб» м. Шахтарськ з 09 серпня 1988 р. по 31 грудня 1998 р. ; зобов`язання відповідача призначити, дострокову пенсію за віком як матері, що здійснювала виховання інваліда з дитинства до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення за призначенням пенсії 03 жовтня 2018 року. ; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком згідно за нормами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 січня 2019 року про відмову ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_10 , в призначенні пенсії за віком на підставі п 3. ч. 1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення»;

Зобов`язати Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про призначення дострокової пенсії за віком від 03 жовтня 2018 року в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02 серпня 1985 року по 10 червня 1988 року у Никитовском ОРС «Артемвугілля» та з 09 серпня 1988 року по 21 травня 2003 року у ВАТ «Шахтарський хліб» з урахуванням висновків суду викладених у повному тексті цього рішення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 13, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ), судовий збір у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Судове рішення складено та підписано 19 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова