Справа № 1.380.2019.003474
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003474
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кулініч О.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФ України у Львівській області, Відповідач), в якому просить суд:

- «визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивачки - протиправною»;

- «визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці, викладене в листах відповідача від 28.02.2019 та 26.03.2019»;

- «зобов`язати відповідача - ГУ ПФ України у Львівській області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачці з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів».

Ухвалою від 15.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.07.2019 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що при досягненні пенсійного віку та наявності 31 року страхового стажу, Позивачу призначено пенсію за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон. 04.05.1992 Позивач виїхала до країни Ізраїль на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 1992 року і дотепер ОСОБА_3 пенсію не отримує, у зв`язку з чим її представник звернувся із заявою до Відповідача про поновлення пенсії. За результатами розгляду заяви Позивача, Відповідач листами від 28.02.2019 № 1142/03/02-28/36 та від 26.03.2019 № 1937/3346сл/02.01-18 повідомив представнику Позивача про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_3 . Позивач не погоджується з відмовою Відповідача посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, згідно з яким визнано неконституційним положення щодо заборони виплати пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон та будучи громадянином України має безспірне право на отримання пенсії, а місце її проживання не може впливати на право Позивача щодо отримання пенсії. Крім того, вказує на те, що Позивачем дотримані всі вимоги закону в частині особистого звернення, оскільки заява про поновлення пенсії підписана ОСОБА_3 особисто та відповідає встановленій законом формі, а чинним законодавством не встановлено обмежень щодо звернення про поновлення виплати пенсії представником позивача за довіреністю. Звертає увагу, що має право на поновлення та виплату пенсії з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходу.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву (арк. справи 179-183), в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймається органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів, тобто, рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії. Вважає, що заява про поновлення виплати пенсії до органу, що призначає пенсію, подається особисто пенсіонером або її опікуном, піклувальником, тобто його законним представником, а не представником за довіреністю. Щодо вимоги Позивача про зобов`язання ГУ ПФ України в Львівській області поновити виплату пенсії з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, то Відповідач вважає таку безпідставною, оскільки Відповідачем під час виплати пенсії Позивачу жодних винних дій не допущено, а поновлення та виплата пенсії здійснюється в порядку та у спосіб, що передбачені законодавством. Разом з тим, зазначає, що до об`єктів індексації не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, в тому числі пенсії.

07.08.2019 та 13.08.2019 на адресу суду від представника Позивача у справі надійшла відповідь на відзив (арк. справи 190-198, 202-210).

23.08.2019 на адресу суду від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (арк. справи 212-214).

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

З 21.06.1989 ОСОБА_3 призначено пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_1 (арк. справи 56-57).

04.05.1992 Позивач виїхала з України до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Виплата пенсії ОСОБА_3 була припинена у зв`язку із виїздом Позивача на постійне місце проживання до Ізраїль.

05.02.2019 Позивач через свого представника, який діяв на підставі посвідченої та апостильованої довіреності, звернулася до Відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила поновити з 07.10.2009 виплату пенсії (арк. справи 38).

Згідно з супровідного листа від 05.02.2019 за вих. № 4015 при зверненні до Відповідача, представником Позивача на підставі нотаріальної довіреності було надано апостильовану особисту заяву про поновлення пенсії; довіреність представників; ізраїльське посвідчення особи; пенсійне посвідчення; нотаріально завірену копію трудової книжки; копію особової картки (арк. справи 107-109).

ГУ ПФ України у Львівській області, листами від 28.02.2019 № 1142/03/02-28/36 та від 26.03.2019 № 1937/3346сл/02.01-18 повідомило представника Позивача про те, що не надано документів передбачені п. 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, зокрема, який підтверджує належність Позивача до громадянства України, оригінал трудової книжки, щодо підтвердження останнього місця проживання ОСОБА_3 перед виїздом до Ізраїлю у м. Львові. Вказано на те, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку одержувача пенсії. Наголошено, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 , такій слід звернутися до органу, що призначає пенсію із заявою особисто. Також зазначено, що у відповідності до пункту 2.9 Порядку - документ, що посвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (арк. справи 40-42, 44-46).

Незгода Позивача з відмовою ГУ ПФУ у Львівській області у поновленні виплати пенсії, стала підставою для звернення ОСОБА_3 до суду із цим позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно з статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд встановив, що ОСОБА_3 припинено виплату пенсії в силу пункту 2 частини 1 статті 49, статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнав неконституційними положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 вказаними нормами Закону (статті 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Тобто, відсутність законодавчо встановленого механізму призначення пенсії у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Отже, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що Позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.02.2018 у справі №523/5348/17.

Матеріалами справи підтверджується, що з 21.06.1989 за досягненням пенсійного віку, Позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується копією з посвідчення № НОМЕР_1 .

04.05.1992 Позивач виїхала з України до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Виплата пенсії ОСОБА_3 була припинена у зв`язку із виїздом Позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю.

ОСОБА_3 є громадянкою України. що підтверджується наявною у матеріалах справи копією закордонного паспорта НОМЕР_2 , виданого 09.03.1992 органом УВД-988.

05.02.2019 Позивач через свого представника, який діяв на підставі посвідченої та апостильованої довіреності, звернулася до Відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила поновити з 07.10.2009 виплату пенсії.

Згідно з листом від 05.02.2019 за вих. № 4015 при зверненні до Відповідача, представником Позивача на підставі нотаріальної довіреності надано апостильовану особисту заяву про поновлення пенсії; довіреність представників; ізраїльське посвідчення особи; пенсійне посвідчення; нотаріально завірену копію трудової книжки; копію особової картки.

ГУ ПФ України у Львівській області, листами від 28.02.2019 № 1142/03/02-28/36 та від 26.03.2019 № 1937/3346сл/02.01-18 повідомило представника Позивача про те, що не надано документів передбачених п. 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, зокрема, який підтверджує належність Позивача до громадянства України, оригінал трудової книжки, щодо підтвердження останнього місця проживання ОСОБА_3 перед виїздом до Ізраїлю у м. Львові. Вказано на те, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку одержувача пенсії. Наголошено, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 , такій слід звернутися до органу, що призначає пенсію із заявою особисто. Також зазначено, що у відповідності до пункту 2.9. Порядку документ, що посвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 156611846 (далі - Порядок №22-1) регулюються порядок поновлення раніше призначеної пенсії.

Так, згідно з пункту 1.5. Порядку №22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При цьому, пунктом 2.9 Порядку №22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як встановлено судом, при зверненні до Відповідача 05.02.2019 представником Позивача на підставі нотаріальної довіреності було надано апостильовану особисту заяву про поновлення пенсії; довіреність представників; ізраїльське посвідчення особи; пенсійне посвідчення; нотаріально завірену копію трудової книжки; копію особової картки.

Згідно з пункту 4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно 2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

З огляду на зазначене, відмова Відповідача викладена у листах від 28.02.2019 № 1142/03/02-28/36 та від 26.03.2019 № 1937/3346сл/02.01-18 з підстав, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 , такій слід особисто звернутись до органу, що призначає пенсію, є безпідставною та не ґрунтується на законі, оскільки Порядком №22-1 визначено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником. При цьому, відсутні приписи про те, що Позивач повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Суд звертає увагу на те, що до Відповідача звертався представник Позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності, що підтверджується переліком доданих до заяви документів.

Щодо відсутності серед поданих документів документ, який підтверджує належність Позивача до громадянства України, оригінал трудової книжки, щодо підтвердження останнього місця проживання ОСОБА_3 перед виїздом до Ізраїлю у м. Львові, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

З наведеного слідує, що поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі. Подання Позивачем додаткових документів при поновленні виплати пенсії являється виключно його правом та не створює відповідного обов`язку щодо їх подачі.

Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 14 Порядку №3-1).

Згідно з пунктом 10 Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Відповідно до пункту 18 Порядку №3-1 рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Суд зазначає, що за наслідками розгляду заяви Позивача, Відповідач не прийняв рішення про поновлення виплати пенсії чи про відмову в поновленні її виплати, чим допустив бездіяльність.

З огляду на вказане, бездіяльність Відповідача щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_3 від 08.01.2019 є протиправною.

Для відновлення порушеного права Позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області повторно розглянути заяву заяву ОСОБА_3 про поновлення виплати пенсії від 08.01.2019.

Разом з тим, суд вважає передчасною вимогу Позивача щодо зобов`язання Відповідача провести поновлення виплати пенсії Позивачу з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, оскільки питання розміру виплати пенсії, як і визначення базового місяця, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум, а як вказано раніше, Відповідач не прийняв рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_3 від 08.01.2019. За таких обставин, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилання Відповідача на порушення строку звернення Позивача з таким позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як видно з матеріалів справи, про порушення свого права на поновлення виплати пенсії, Позивач довідалася отримавши від Відповідача листа від 28.02.2019 № 1142/03/02-28/36 та направила поштою до суду позовну заяву від 05.07.2019, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті.

Суд зазначає, що предметом позову в категорії справ щодо соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. Водночас, відлік строків для звернення до суду, у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви, розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.

Таким чином, посилання Відповідача на те, що Позивач пропустила строк звернення до суду, визначений у частині 2 статті 122 КАС України є хибним, оскільки Відповідач повідомив Позивача про відмову у поновленні пенсії листами від 28.02.2019 № 1142/03/02-28/36 та від 26.03.2019 № 1937/3346сл/02.01-18, а позовну заяву подано Позивачем 05.07.2019, тобто в межах шестимісячного строку, тому немає підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Щодо судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, суд дійшов висновку стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Львівській області сплачений судовий збір, в сумі 384,20 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) - протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поновлення виплати пенсії від 08.01.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір, в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23.09.2019.

Суддя Мричко Н.І.