Справа № 440/1370/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р.Справа № 440/1370/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 05.07.19 року по справі № 440/1370/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною і скасувати Вимогу ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 № Ф-1460-55 в сумі 18276,72 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що протягом останніх двох років він підприємницькою діяльністю не займався, доходу від здійснення підприємницької діяльності не отримував, а відтак і не брав на себе зобов`язань по сплаті єдиного внеску. Зазначає, що теоретично сума заборгованості по єдиному внеску могла виникнути у зв`язку з нарахуванням контролюючим органом щомісячних сум єдиного внеску протягом останніх двох років. Разом з тим, ГУДФС у Полтавській області, як адміністратор внеску, мало направляти ОСОБА_1 вимоги щоразу, як тільки розмір недоїмки збільшувався протягом календарного місяця. Тобто, фактично позивач мав почати отримувати податкові вимоги ще з квітня 2017 року. Однак, за останні два роки ОСОБА_1 жодного разу не отримував не тільки вимог про сплату боргу, а й повідомлень про наявність податкового боргу. Отже, вимога від 06.02.2019 №Ф-1460-55 стала першою, яку отримав позивач від контролюючого органу. Крім того, за останні два роки ОСОБА_2 кілька разів офіційно працевлаштовувався на роботу і його роботодавці сплачували за нього єдиний внесок.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинм справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення лише на підставі припущень, запропонованих відповідачем. Відповідач жодних перевірок фінансово-господарської діяльності не проводив в жодних актів перевірок не складав. Також відповідач жодного разу у спірному періоді 2017-2018 не притягав його до адміністративної відповідальності за не подачу чи несвоєчасну подачу звітів по ЄСВ, хоч така відповідальність і передбачена Законом, а лише на підставі припіщення сформував оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 № Ф-1460-55.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: - 18.06.2008 ОСОБА_1 зареєструвався в якості фізичної особи підприємця, номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи підприємця 0002650; - 15.02.2019 останній припинив реєстрацію в якості фізичної особи підприємця за власним рішенням, номер запису про державну реєстрацію припинення 2002650.

19.06.2008 позивач взятий на облік як платник податків в органах податкової служби, про що свідчить довідка за формою 4-ОПП №561/29-032.

За інформацією Миргородського управління ГУДФС у Полтавській області, що міститься у службовій записці від 13.06.2019 №1507/16-31-55-71, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у період реєстрації в якості фізичної особи підприємця перебував на наступних системах оподаткування: - з 18.06.2008 по 30.06.2008 загальна система оподаткування; з 01.07.2008 по 31.12.2010 спрощена система оподаткування (єдиний податок); - з 01.11.2011 по 15.02.2019 загальна система оподаткування (а.с. 51).

Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника станом на 31.01.2019 за позивачем рахується заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 18276,72 грн, яка виникла у зв`язку з автоматичним нарахуванням останньому щомісячних сум єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, а саме за 2017 рік 8448,00 грн (704,00 грн х 12 міс.) та за 2018 рік 9828,72 грн (819,06 грн х 12 міс.).

На підставі вказаних даних ГУДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 №Ф-1460-55 на суму 18276,72 грн, яка направлялася позивачу рекомендованим листом з повідомленням та вручена останньому, що підтверджується його підписом на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення.

Не погодившись з вказаною вимогою, ОСОБА_1 оскаржив її до ДФС України, однак за результатами розгляду його скарги рішенням від 28.03.2019 №14668/6/99-99-11-02-02-85 "Про результати розгляду скарги" ДФС України вирішила вимогу ГУДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 №Ф-1460-55 залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 22.02.2019 без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у фізичної особи - підприємця платника податку обов`язку по сплаті єдиного внеску жодним чином не залежить від виду системи оподаткування, на якій перебуває така особа.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Матеріалами справи встановлено, що протягом 2017-2018 років (період нарахування єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн) фізична особа підприємець ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, що підтверджується службовою запискою Миргородського управління ГУДФС у Полтавській області від 13.06.2019 №1507/16-31-55-71.

Відтак, обов`язок по сплаті єдиного внеску для позивача у вказаний період був передбачений саме пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI.

При цьому, колегія суддів зазначає, що приписи вказаної норми не виключають обов`язку фізичних осіб - підприємців на загальній системі оподаткування сплачувати єдиний внесок у разі коли останні не отримують доходи від здійснення підприємницької діяльності чи взагалі нею не займаються.

Навпаки, абзац 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI чітко визначає, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Крім цього, слід зауважити, що Закон №2464-VI передбачає обов`язок по сплаті єдиного внеску незалежно від отриманого доходу від здійснення підприємницької діяльності як для фізичних осіб підприємців на загальній системі оподаткування, так і для фізичних осіб підприємців на спрощеній системі оподаткування.

Отже, наявність у фізичної особи - підприємця платника податку обов`язку по сплаті єдиного внеску жодним чином не залежить від виду системи оподаткування, на якій перебуває така особа.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що з 01.01.2011 він взагалі не отримує жодних доходів, однак вказані ОСОБА_1 обставини жодним чином не спростовують реєстрацію останнього у 2017-2018 роках в якості фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, наявності у нього обов`язку по сплаті єдиного внеску у вказаному періоді та, у зв`язку з невиконанням такого обов`язку, виникнення у ОСОБА_1 заборгованості по єдиному внеску в розмірі 18276,72 грн.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини 16 статті 25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спріні правовідносини та дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 №Ф-1460-55.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року по справі № 440/1370/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 20.09.2019 року