Справа № 500/647/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/647/19

17 вересня 2019 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання дій відповідача протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08.01.2019 № Ф-2707-54 на суму 15813,58 грн., та від 04.02.2019 № Ф-2707-54 на суму 13353,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач 08.01.2019 виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2707-54, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) в розмірі 15813,58 грн. відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI). Водночас, 04.02.2019 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2707-54, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 13353,58 грн. відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI.

Винесені відповідачем зазначені вимоги про сплату боргу позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки з 31.07.2002 позивач перебував на обліку як ФОП, а з 30.07.2013 здійснює діяльність у сфері права, як самозайнята особа. При цьому, позивач з 02.07.1993 по дату розгляду справи судом сплачує усі податки в повному обсязі, в тому числі ЄСВ, на підтвердження чого надав відповідні квитанції, а тому відповідач протиправно виніс оскаржені вимоги.

Ухвалою суду від 25.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 17.04.2019.

Ухвалами суду від 17.04.2019, в тому числі довідкою від 21.05.2019 розгляд справи відкладався відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

Ухвалою суду від 28.05.2019 зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19 (№ Пз/9901/10/19).

Ухвалою суду від 04.09.2019 поновлено провадження у даній справі, призначено судове засідання на 17.09.2019 та продовжено процесуальні строки розгляду справи на 30 днів.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 17.09.2019, в якій просить розглядати справу без його участі в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи судом. Про причини неприбуття суд не повідомив. Водночас, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що оскаржені вимоги винесені відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 205 КАС визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та розглянув дану справу в порядку письмового провадження відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в тому числі з інформації, яка міститься в інформаційній системі "Податковий блок. Облік платників податків" та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 був зареєстрований з 31.07.2002 по 14.12.2018 як фізична особа - підприємець Тернопільською районною державною адміністрацією Тернопільської області та перебував на обліку в контролюючого органу, як платник податків та єдиного внеску (арк. справи 31-32, 35-36).

Водночас, позивач перебуває з 02.07.1993 на обліку в органах доходів і зборів як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність, починаючи з 30.07.2013 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6 від 02.07.1993 (арк. справи 8)).

Таким чином, упродовж 31.07.2002 по 14.12.2018 позивач перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець; з 01.08.2002 по 30.06.2013 діяльність здійснював за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності на основі сплати єдиного податку (вид діяльності - адвокатські послуги); протягом 01.07.2013 по 14.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування (арк. справи 43).

08.01.2019 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2707-54, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 15813,58 грн. відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI (арк. справи 9).

Водночас, 04.02.2019 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2707-54, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 13353,58 грн. відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI (арк. справи 11).

Зазначений борг позивача зі сплати ЄСВ виник, у зв`язку з тим, що не сплачено нарахування за 2017 -2018 рр., а саме: за 2017 р. позивач зобов`язаний сплатити єдиний внесок у сумі 8447 грн. 68 коп. (враховано переплату 0,32 грн.), термін сплати до 02.05.2018 (мінімальний страховий внесок за місяць у 2017 р. 3200 грн. х 22 % = 704 грн.); за 2018 р. (нарахування за фізичну особу-підприємця та самозайняту особу, що здійснює незалежну професійну діяльність) - 12285 грн. 90 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2018 р. 3723 грн. х 22 % = 819 грн. 06 коп.). Терміни сплати наведених сум є наступними: за І квартал 2018 р. (сплата до 20.04.2018р.) у сумі 4914 грн. 36 коп., за ІІ квартал 2018 р. (сплата до 20.07.2018) у сумі 2457 грн. 18 коп. (враховано сплату 16.05.2018 в сумі 2457 грн. 18 коп.), за ІІІ квартал 2018 р. (сплата до 20.10.2018) у сумі 4914 грн. 36 коп. (арк. справи 33-34).

Станом на 31.01.2019 борг позивача зі сплати ЄСВ складає 13353,58 грн. (враховано сплату від 17.12.2018 в сумі - 4920 грн. та сплату від 21.01.2019 в сумі - 2460 грн.).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є:

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 13 Закону № 5076-VI).

За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Тобто, фізична особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності. Адвокатська діяльність не є підприємницькою і не може проводитися фізичною особою - підприємцем.

Водночас, для фізичної особи, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, не передбачено обмежень щодо здійснення підприємницької (відмінної від адвокатської) діяльності, не забороненої законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Статтею 178 ПК визначено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об`єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Під час виплати суб`єктами господарювання - податковими агентами, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, доходів, безпосередньо пов`язаних з такою діяльністю, податок на доходи у джерела виплати не утримується в разі надання такою фізичною особою копії довідки про взяття її на податковий облік як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, відносини за яким встановлено трудовими відносинами, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей; в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - здійснюється не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви; в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону - здійснюється на підставі подання копії свідоцтва про державну реєстрацію угоди про розподіл продукції не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви.

Частиною третьою статті 5 Закону № 2464-VI визначено, що платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 1, 4, 5, 5 1 та 15 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням з Пенсійним фондом безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік.

Оскільки позивач на момент виникнення спірних правовідносин був зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", тому до нього не можуть застосовуватись положення частини третьої статті 5 Закону № 2464-VI.

Порядок взяття на облік у контролюючих органах фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, визначено наказами Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011 "Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів" (далі - Порядок № 1588) та № 1162 від 24.11.2014 "Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників".

Відповідно до підпункту 4 пункту 6.7 розділу VI Порядку № 1588 якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою "Зміни" та копію свідоцтва про право на провадження діяльності адвокатів.

Взяття на облік здійснюється у день отримання контролюючим органом заяви за формою № 5-ОПП, про що фізичній особі надсилається (видається) довідка про взяття на облік за формою № 34-ОПП (підпункт 3 пункту 6.7 розділу VI Порядку № 1588).

Із змісту цих норм слідує, що вибір способу обліку в контролюючих органах (фізична особа - підприємець або фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності) належить платнику податків. Підтвердженням наведеного слугує також передбачена можливість реєстрації фізичної особи - підприємця із ознакою провадження незалежної професійної діяльності лише після отримання відповідної заяви від платника податків.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачений.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, співпадають, тому в такому випадку має місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Суд зазначає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником або підприємцем в межах такої незалежної професійної діяльності, та що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності. Водночас, сплата позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одного виду проводжуваної діяльності унеможливлює одночасне нарахування і стягнення такого внеску з іншого виду діяльності позивача.

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що винесені відповідачем оскаржені вимоги про сплату боргу (недоїмки) не відповідають критерію "пропорційності", адже у такий спосіб не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, а тому відповідач протиправно виніс зазначені вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Водночас, суд встановив, що позивачу виставлялася вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-2707-54, якою було зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 20733,58 грн. за період, який охоплюється оскарженими вимогами у даній справі, зокрема за 2017 р. та за І-ІІІ квартали 2018 р. Однак, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі № 500/2828/18, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі № 857/3938/19, скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-2707-54.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі № 500/2828/18 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-2707-54 винесена відповідачем в порушення вимог частини другої статті 2 КАС, а також те, що зазначене рішення суду набрало законної сили, суд дійшов висновку, що ці обставини не підлягають доказуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини другої статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, оскаржені вимоги винесені відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому такі дії Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області щодо винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08.01.2019 № Ф-2707-54 на суму 15813,58 грн., та від 04.02.2019 № Ф-2707-54 на суму 13353,58 грн. є протиправними, а оскаржені вимоги є такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ) про визнання дій протиправними та скасування вимог, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області щодо винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08.01.2019 № Ф-2707-54 на суму 15813,58 грн., та від 04.02.2019 № Ф-2707-54 на суму 13353,58 грн.

Скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.01.2019 № Ф-2707-54.

Скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 № Ф-2707-54.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на суму 1536 (тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.09.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.