Справа № 200/8242/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 р. Справа№200/8242/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., при секретарі судового засідання Соколовій С.О.

позивача не з`явився

представника відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, згідно тексту позовної заяви, позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.02.2016 року по теперішній час; зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.02.2016 року і по теперішній час із нарахуванням компенсації згідно вимог Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також поновити виплату пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем всупереч вимог чинного законодавства з 01.06.2016 припинено виплату пенсії з підстав не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що порушують конституційні права звернувся до суду із даним позовом за захистом порушеного права на отримання соціальної виплати пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд останньої визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року судом прийнято рішення про вихід зі стадії спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено розгляд справи проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справі, судове засідання у справі призначено на 10 вересня 2019 року.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, ОСОБА_1 (далі позивач) перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії за віком. Відповідно до його заяви пенсія перераховувалась на рахунок уповноваженого позивачем банку - Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль». З грудня 2016 року відділення Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» у м. Селидове було закрито. У зв`язку з відсутністю інформації про відкриття рахунку у відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» виплату пенсії було переведено на поштове відділення. З січня 2016 року пенсія позивачу перераховувалась на поштове відділення м. Селидове, але у зв`язку з тим, що позивач її не отримував вона була повернута на рахунки управління.

Питання щодо здійснення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам регулюється Законом України від 20.10.2014 №1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо, переміщених осіб», постановою КМУ від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», постановою КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання соціальних здійснення виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ від 22.08.218 №649 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року №615 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від ЗО серпня 1999р. №1596 і від 5 листопада 2014 р. №637» було в абзаці першому пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. №637: слова території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції замінити словами території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення; доповнено абзац реченнями такого змісту: Виплата (продовжений виплати пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється в установах публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому. Враховуючи наведене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , є громадянином України, місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка № від 10.12.2014 року. Довідка є чинною та на момент розгляду справи не скасована.

З січня 2016 року пенсійні виплати позивача переведено з відділення Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» у м. Селидове у зв`язку із його закриттям (лист ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» №Р5-В50-54/114 від 12.11.2015).

Згідно відомостей на виплату пенсій відповідачем нараховано пенсійні виплати за особовим рахунком 168864 та передано до відділення поштового зв`язку Селидове Центру поштового зв`язку № 8 Донецька дирекція Акціонерного товариства "Укрпошта", що розташоване за адресою: вул. Карла Маркса, 33, м. Селидове, Донецька обл., 85400, у січні 2016 2 738,97 грн., лютому 2016 5 477,94 грн., березні 2016 8 216,91 грн., квітні 10 955,88 грн., травні 13 694,85 грн., червні 13 694,85 грн. Зазначені суми повернуто до Управління, що підтверджено виплатними документами.

Розпорядженням Управління від 24.06.2016, позивачу припинено виплату пенсії згідно ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Матеріалами справи підтверджено, що виплату пенсії відповідачем фактично припинено з червня 2016 року, разом із тим, позивач не забезпечений пенсією з січня 2016 року.

Норми права, якими керувався суд при ухваленні рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Закон № 2262-ХІІ не містить в собі підстав для припинення виплат, у такому разі при прийнятті рішення про припинення виплати пенсії органи пенсійного фонду повинні керуватися вимогами ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) з відповідними змінами, що є чинними на час спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1706) реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

У вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 1706-VII Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому згідно з преамбулою Закону № 1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статтею 1 Закону №1706 визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно п. 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Для внутрішньо переміщених осіб, які перебувають на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, уповноваженим банком є АТ Ощадбанк.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ, визначений ч.1 ст.49 Закону №1058, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Судом встановлено, що рішенням відповідача припинено виплату пенсії позивачу із посиланнями на приписи ст. 49 Закону №1058, у зв`язку із неотриманням призначеної пенсії протягом шести місяців підряд.

Суд звертає увагу, що у даному випадку відповідачем, доказів повідомлення позивача про переведення, з січня 2016 року, пенсійних виплат на поштове відділення суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням, вищенаведеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку наявний факт протиправної бездіяльності відповідача, яка виражена у не доведенні інформації позивачу щодо переведення пенсійних виплат на відділення поштового зв`язку за місцем фактичного проживання позивача, у зв`язку із чим, необізнаність останнього, щодо зміни порядку отримання пенсійних виплат, призвела до їх тривалого неотримання.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність та наявність підстав для скасування розпорядження відповідача про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити виплату пенсії за період з 01.02.2016 суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , що надані відповідачем, виплату пенсії не проведено з 01.01.2016, підставою для не виплати є закриття відділення уповноваженого позивачем банку у м. Селидове та не отримання позивачем сум пенсії переведених на відділення поштового зв`язку. Позивач не надавав відповідачу даних про наявність відкритих рахунків в будь-яких банках для нарахування пенсії.

Разом із тим, суд зазначає, що ухвалою суду від 05.08.2019, суд витребував у позивача інформацію: чи відомо було позивачу про той факт, що його пенсійні виплати переведено для отримання на відділенні Укрпошти за місцем фактичного мешкання у м. Селидове, чи звертався позивач до відповідача із заявою про переведення пенсійних виплат на рахунок уповноваженого АТ Ощадбанк із наданням відкритого рахунку, позивачем вимоги ухвали не виконано.

Умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, який змінив місце проживання, на нього поширюються вимоги щодо відкриття рахунку в уповноваженому банку ПАТ «Ощадбанк».

Суд звертає увагу, що метою визначення виплати пенсій внутрішньо-переміщеним особам виключно через рахунки в ПАТ "Державний ощадний банк України" є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат.

Тобто надання ПАТ «Ощадбанк» статусу уповноваженого банку пенсійних виплат ВПО є реалізацією політики у сфері соціального захисту переміщених осіб, що дає можливість не тільки забезпечити здійснення адресних виплат через установи уповноваженого банку, але й водночас, не позбавляє права відповідних одержувачів коштів отримати такі виплати та, за необхідності і бажання, розмістити отримані кошти в будь-якій іншій банківській установі.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії без надання позивачем даних карткового рахунку банку, на який необхідно зараховувати пенсію, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція викладена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду у справі 200/320/19-а від 09.07.2019.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату суми компенсації втраченої частини доходів, судом встановлено наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ПІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16.

Однак, в даному випадку не виплата пенсії позивачу є саме предметом позову, позивачем не доведено, що відповідні нарахування відповідачем здійснені, з огляду на фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що заявлена позивачем вимога про виплату позивачу компенсації втрати частини доходів є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно приписів ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що за результатами розгляду справи судом встановлено, факт протиправної бездіяльності відповідача, яка призвела до тривалого не отримання пенсійних виплат позивачем, що і стало підставою для винесення розпорядження про припинення пенсійних виплат позивачу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виразилась у не повідомленні позивача про зміну порядку отримання пенсійних виплат через відділення поштового зв`язку, та як наслідок визнання протиправним та скасування розпорядження від 24.06.2016.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачу відстрочено сплату судового збору, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру у розмірі 384,20 грн. та за рахунок позивача на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилась у не повідомленні ОСОБА_1 про зміну порядку отримання пенсійних виплат через відділення поштового зв`язку з 01 січня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 червня 2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 10 вересня 2019 року, повний текст рішення виготовлений 16 вересня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Буряк