Справа № 480/424/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2019 р.Справа № 480/424/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 31.05.19 року по справі № 480/424/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням заяви про усунення помилки в позовній заяві по справі №480/424/19, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, пов`язану з відмовою розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.07.18 разом з доданими до неї документами про виплату одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 на день встановлення інвалідності.

В обґрунтування вимог позиву посилається на те, що він приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан в період з 21 квітня 1981 року по 4 травня 1983 року, де у вересні 1981 року отримав осколкове поранення голови та кінцівок. Згідно з протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ №3301 від 25.12.2013 йому було встановлено причинний зв`язок поранення з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан. Рішенням МСЕК серії 10 ААВ № 599000 від 22.10.2014 йому була встановлена ІІІ група інвалідності. Вважає, що з моменту встановлення 3 групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Звернувшись вперше в 2016 році до Департаменту фінансів Міноборони України з приводу отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав відмову, яка була оскаржена до суду, та яким позовні вимоги було задоволено частково та зобов`язано повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги. В 2018 році, позивач вдруге звернувся до відповідача з приводу отримання одноразової грошової допомоги та до вказаного звернення додав довідку від 06.02.2004 з Архіву військово-медичних документів, однак, знову отримав відмову. Посилаючись на неправомірність такої відмови та невідповідності її вимогам законодавства, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року залучено до участі в розгляді справи №480/424/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Рішенням Сумського окружного адміністративного сулу від 27.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд.6, ), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 02.08.2018.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання, згідно заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Міністерство оборони України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року по справі №480/424/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог скарги посилається, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та вважає, що воно в цій частині прийняте з істотним порушенням норм матеріального, процесуального права, не відповідає обставинам справи та не відповідає офіційній правовій позиції Верховного Суду, висловленої у постанові Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 року по справі № 822/220/18 (провадження № К/9901/58778/18), що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті. Посилається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано той факт, що на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 року по справі № 591/2794/16-а комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, вже було прийнято рішення, оформлене Протоколом засідання комісії від 18 серпня 2017 року № 85 (пункт 26), яким позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що ним не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, надання якого передбачено п. 11 Порядку №975. Зазначає, що оскільки, постановою Верховного Суду від 21.06.2018 року по справі №591/2794/16-а залишено без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 року по даній справі, на виконання якої раніше вже прийнято рішення (Протокол засідання комісії від 18 серпня 2017 року № 85) про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, то для повторного розгляду документів позивача та повторного прийняття рішення з приводу грошової допомоги по тій же групі інвалідності підстави у Комісії Міністерства оборони відсутні. Крім того, посилається, що у даному випадку, крім іншого, що позивач прострочив строк, встановлений Законом для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, адже зазначений законодавчо визначений строк безумовно повинен застосовуватись відповідно до діючого п. 8 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки є процесуальним строком. Вказує, що вказаний вище факт є самостійною підставою для відмови позивачу в задоволенні позову, а позивач та суд першої інстанції дійшли до хибних висновків про наявність у нього права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та про протиправність дій Міністерства оборони України.

03.09.2019 року Сумський обласний військовий комісаріат подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджуючись з позицією, викладеною в скарзі, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року у справі №480/424/19 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Просив розгляд справи проводити без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони по справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відхилити її.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник третьої особи не з`явився в судове засідання, третя особа належним чином була повідомлена про розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що в 1981-1983 роках позивач проходив службу у військовій частині, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР у Афганістані.

За час проходження служби позивач отримав контузію, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

Вказані обставини підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва від 25 грудня 2013 року №3301, довідкою архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н, а також довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 22 жовтня 2014року, відповідно до якої позивачу встановлена 3 група інвалідності.

Позивачу МСЕК визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країні, де велися бойові дії.

На звернення позивача після встановлення 3-ї групи інвалідності про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, Сумським міським військовим комісаріатом листом від 20.04.2016 №2/1447 з посиланням на лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.03.2016 за №248/3/61719 повідомлено про те, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, та не здійснюється Міністерством оборони України, оскільки позивач звільнявся з Прикордонних військ КДБ СРСР.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач оскаржив її до суду та постановою Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 року у справі №591/2792/16-а позовні вимоги було задоволено та визнано протиправною відмову Міноборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 на день встановлення інвалідності.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, зокрема: зобов`язано Міноборони України повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку № 975 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

18.08.2017 комісія Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум своїм рішенням, оформленого протоколом від 18.08.2017 №85, розглянувши на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року подані документи, відмовила ОСОБА_1 у призначення одноразової грошової допомоги з підстав не подання заявником документів, що свідчать про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. Про прийняття вказаного рішення заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 13.09.2017 №11/1872 просив повідомити Сумський міський військовий комісаріат.

21.06.2018 Верховний Суд залишив без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №591/2792/16-а.

26.07.2018 позивач вдруге звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги. До вказаного звернення, крім іншого, було додано довідку архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н.

Вказане звернення з додатком на 18 аркушах листом від 27.07.2018 №2/2394 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02.08.2018 листом №11/1892 ІНФОРМАЦІЯ_1 з попереднім висновком про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, направив до Міноборони України заяву позивача від 26.07.2018 та додані до неї документи.

Однак, Департаментом фінансів Міноборони України листом від 11.12.2018 за №248/3/6/2121 питання про призначення одноразової грошової допомоги не було розглянуто з посиланням на те, що таке питання, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року вже розглядалось та комісією прийнято відповідне рішення. Відтак, вважає, що підстави для подання документів для повторного розгляду комісією відсутні.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю, яка полягає у не розгляді його заяви, позивач вкотре звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 02.08.2018 р., та необхідності зобов`язати виконати вимоги законодавства та розглянути питання згідно заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку КМУ №975, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі по тексту - Закон України № 2232-XII).

Відповідно до ст. 41 Закону України № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року, який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону України Закон № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Положеннями ч.1 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ передбачено: військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 ч.2 статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час встановлення інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності третьої групи.

Частиною 9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975).

Пунктом 2 вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України було визначено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів зауважує, що станом на день звернення ОСОБА_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16,16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (26.07.2018), діяли приписи Порядку №975, які і належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.11 Порядку №975 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу. Такими документами є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 12 Порядку №975 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Колегія суддів зауважує, що приписами Порядку №975 не передбачено право Міністерства оборони України усунутися від розгляду, вирішення та прийняття рішення за результатами розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги.

Положеннями Порядку №975 не передбачено заборон щодо повторного направлення пакету документів, у разі подання чи появи інших доказів, що можуть стати підставою для призначення одноразової грошової допомоги.

Крім того, згідно п.13 Порядку №975 (в редакції, чинної вже на момент розгляду справи) додатково передбачено повернення документів на доопрацювання, у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 27.07.2018 р. звертаючись до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги додатково надав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: довідку архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25,26).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідачем у строк та у спосіб встановлений Порядком №975, після надходження заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, в тому числі з додатковими документами, не було розглянуто питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку №975, тим самим, позбавивши позивача можливості реалізувати його право на соціальний захист.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано той факт, що на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 року по справі № 591/2794/16-а комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, вже було прийнято рішення, оформлене Протоколом засідання комісії від 18 серпня 2017 року № 85 (пункт 26), яким позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що ним не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, надання якого передбачено п. 11 Порядку №975, а також те, що постановою Верховного Суду від 21.06.2018 року по справі №591/2794/16-а (адміністративне провадження № КУ9901/34444/18) залишено без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 року по даній справі, на виконання якої раніше вже прийнято рішення (Протокол засідання комісії від 18 серпня 2017 року № 85) про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, то для повторного розгляду документів позивача та повторного прийняття рішення з приводу грошової допомоги по тій же групі інвалідності підстави у Комісії Міністерства оборони відсутні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач 26.07.2018 р. звертаючись до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, додатково надав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: довідку архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н, яка раніше не була предметом дослідження, а відповідачем не було розглянуто та за наслідками вказаного розгляду прийнято відповідно до вимог законодавства відповідне рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), відсутності записів у військовому квитку позивача про поранення, контузії, травми , каліцтва, захворювання, а також посилання на постанову Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 822/220/18 (провадження № К/9901/58778/18), колегія суддів їх відхиляє, оскільки предметом спору по даній справі є не оскарження Витягу протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 серпня 2017 р. №85 (пункт26 ), яким позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, а бездіяльність відповідача, яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 , поданої 26.07.2018, разом з доданими до неї документами про виплату одноразової грошової допомоги, зокрема довідкою архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач прострочив строк, встановлений Законом для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, адже зазначений законодавчо визначений строк безумовно повинен застосовуватись відповідно до діючого п. 8 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки є процесуальним строком і тому вказаний вище факт є самостійною підставою для відмови позивачу в задоволенні позову, а позивач та суд першої інстанції дійшли до хибних висновків про наявність у нього права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та про протиправність дій Міністерства оборони України, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення даної справи, оскільки предметом спору є визнання протиправною бездіяльність відповідача, пов`язану з не розглядом заяви ОСОБА_1 від 26.07.18, а отже це питання може буде предметом розгляду Міністерства оборони України під час розгляду звернення позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, оскільки звернення позивача від 26.07.2018 Міністерством оборони України не було розглянуло розглянуто належним чином та у встановлений законодавством строк відповідного рішення не прийнято, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 02.08.2018.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 на день встановлення інвалідності, то колегія суддів зауважує наступне.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 26.03.2019 р. по справі №802/2366/17-а.

Оскільки відповідачем по справі фактично не було розглянуто звернення ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами вказані вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути питання, згідно заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем в цій частині постанова суду першої інстанції не оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги, а тому вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог без змін.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст.9 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року по справі №480/424/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 23.09.2019 року