Справа № 810/2996/15
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа №810/2996/15

адміністративне провадження №К/9901/10472/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 810/2996/15

за позовом Приватного підприємства (далі - ПП) «Еркер» до Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області (далі - Управління ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ПП «Еркер»

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2015, ухвалену у складі головуючого судді Панової Г.В. та

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Аліменка В.О., суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 10.07.2015 ПП «Еркер» звернулось суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати рішення Управління ПФУ від 23.04.2015 № 18 про накладення штрафу в сумі 102 057,55 грн та пені в розмірі 171 048,99 грн, всього фінансових санкцій на загальну суму 273 106, 54 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПП «Еркер» зазначило, зокрема те, що частина дев`ята статті 106 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), якою було передбачено фінансові санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, була виключена з 01.01.2011 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI). Таким чином, на думку позивача, Управління ПФУ не мало правових підстав для прийняття спірного рішення від 23.04.2015 № 18.

2. Київський окружний адміністративний суд постановою від 10.09.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016, відмовив у задоволенні позовних вимог.

3. 16.03.2016 ПП «Еркер» звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.

4. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08.04.2016 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

5. 21.04.2016 від відповідача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких пенсійний орган просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані позивачем судові рішення - без змін.

6. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

7. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. ПП «Еркер» є юридичною особою, 22.05.2007 зареєстроване Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФУ.

27.04.2015 на адресу ПП «Еркер» надійшло рішення Управління ПФУ від 23.04.2015 № 18 про накладення штрафу в сумі 102 057,55 грн та пені в сумі 171 048,99 грн, всього фінансових санкцій на загальну суму 273 106, 54 грн.

Також суди встановили, що згідно із карткою особового рахунку (32%, 4%, 42 %) за період з 01.03.2009 по 31.07.2015, станом на 2011 рік за ПП «Еркер» перед Управлінням ПФУ рахувалась заборгованість зі сплати страхових внесків у розмірі 85 193,62 грн. Зазначена сума заборгованості була сплачена підприємством лише у 2015 році.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем страхових внесків Управлінням ПФУ розраховано суму фінансових санкцій у розмірі 96 311,71 грн та пеню в сумі 163 360, 29 грн.

Згідно із карткою особового рахунку (1% - 5%) за період з 01.03.2009 по 31.07.2015 станом на 2011 рік за ПП «Еркер» перед Управлінням ПФУ рахувалась заборгованість зі сплати страхових внесків у розмірі 4389,59 грн. Зазначена сума заборгованості була сплачена підприємством, також у 2015 році.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем страхових внесків відповідачем було розраховано суму фінансових санкцій у розмірі 5745, 84 грн та пеню в сумі 7688,70 грн.

Окрім цього, судами встановлено, що до 2015 року за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати страхових внесків за період 2009-2010 роки, зокрема, в розмірі 89 583,21 грн за вимогою від 05.05.2010 № Ю-2527.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що законодавець передбачив право органів Пенсійного фонду України застосовувати фінансові санкцій за порушення строків сплати страхових внесків, які мали місце до 01.01.2011, на підставі законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 2464-VI. Тому оспорюване позивачем рішення Управління ПФУ є правомірним.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

11. Касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що 17.01.2015 ПП «Еркер» сплатило недоїмку по страховим внескам, тому нарахування пенсійним органом пені за період з 20.03.2009 по 13.02.2015 є протиправним.

12. У запереченнях на касаційну скаргу позивача пенсійний орган вказав, зокрема на те, що у ПП «Еркер» за період з лютого 2009 року по листопад 2010 року утворилась заборгованість зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку із чим ним було сформовано та направлено позивачу вимоги про сплату боргу, які останній оскаржував спочатку в адміністративному, а потім у судовому порядку та які були визнані правомірними судовим рішенням у справі № 810/3150/14. При цьому заборгованість позивачем було сплачено лише 13.02.2015, відтак до позивача правомірно було застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату страхувальником страхових внесків.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Верховний Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

14. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1058-IV суб`єктами системи пенсійного забезпечення є страхувальники.

16. Страхувальниками є роботодавці, зокрема підприємства, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання (пункт 1 статті 14 Закону № 1058-IV).

17. Згідно із пунктом 6 частини другої статті 17 Закону № 1058-IV страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки і в повному обсязі страхові внески.

18. Частиною шостою статті 20 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

19. Пунктом 2 частини дев`ятої статті 106 Закону № 1058-IV, яка діяла до 01.01.2011, передбачалось, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами ПФУ, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

20. Із набранням чинності Законом № 2464-VI наведена вище норма матеріального права скасована (підпункт «й пункту» 12 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону).

21. У той же час, згідно з абзацом п`ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

22. Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

23. Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов`язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема Закону № 1058-ІV та абзаців п`ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

24. Таким чином, оскільки заборгованість зі сплати страхових внесків виникла до 01.01.2011, Управління ПФУ має право здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати.

25. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі №21-367а12, від 04.06.2013 у справі №21-170а13, від 31.03.2015 у справі №21-77а15 та у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 817/1049/15.

26. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини дванадцятої статті 106 Закону № 1058-IV нарахування пені, передбаченої частинами дев`ятою та десятою цієї статті, починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником, або з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку перерахування (зарахування) відповідних сум, до дня їх фактичного перерахування (зарахування) банками та організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій.

27. За змістом частини дев`ятої статті 20 Закону № 1058-IV днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду або у випадках, передбачених цим Законом, на рахунок Накопичувального фонду - день списання установою банку, установою Державного казначейства України суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

28. У справі, яка розглядається суди встановили, що ПП «Еркер» сплатило недоїмку по страховим внескам 17.01.2015 у розмірі 89 583, 21 грн, зазначена сума боргу поступила на рахунок Пенсійного фонду України 13.02.2015. При цьому, період, за який нараховано суму пені зазначено у оскаржуваному рішенні у відповідній графі (з 20.03.2009 по 13.02.2015).

29. Таким чином, відповідачем всупереч вищевказаним нормам закону розрахунок пені проведено виходячи з дня зарахування суми на банківський рахунок органу Пенсійного фонду України, а не з дня фактичної сплати суми страхувальником.

30. З урахуванням наведеного, оспорюване рішення Управління ПФУ в частині нарахування позивачу пені за період з 18.01.2015 по 13.02.2015 не може вважатись таким, що прийняте на підставі та у спосіб, передбачені законодавством.

31. Колегія суддів зазначає, що частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

32. Поряд з цим, судами попередніх інстанцій не досліджувались розрахунки нарахування пені, а у зв`язку із тим, що відповідачем невірно було взято період, за який відбулося прострочення платежу, то для правильного вирішення спору в частині обґрунтованості оспорюваного рішення відповідача щодо розміру фінансових санкцій, а саме пені, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановити ці обставини для ухвалення рішення по суті позовних вимог.

33. За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

34. Отже, колегія суддів дійшла висновку, що без установлення зазначених обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, суди дійшли передчасних висновків та прийняли рішення, які не відповідають вимогам щодо їх законності і обґрунтованості.

35. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

36. Отже суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановивши обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, що у відповідності до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.

37. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.

Керуючись пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень, статтями 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Еркер» задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 скасувати, а справу №810/2996/15 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

Л.В. Тацій ,

Судді Верховного Суду