Справа № 520/6035/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 р.Справа № 520/6035/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця Харківського обласного виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.08.19 року по справі № 520/6035/19

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця Харківського обласного виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до приватного виконавця Харківського обласного виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича (далі - відповідач), в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову виконавця Харківського обласного виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича № 57561453 від 31 жовтня 2018 р. про стягнення з божника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 840000,00 грн. (вісімсот сорок тисяч гривень) на користь приватного виконавця Родіна Г.В.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича № 57561453 від 31 жовтня 2018 про стягнення з божника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 840000,00 грн. (вісімсот сорок тисяч гривень) на користь приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що можливість стягнення приватним виконавцем основної винагороди залежить від фактичного виконання за виконавчим документом.

Крім того, зазначає, що наслідком подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа з підстав, що визначені п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» є виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення основної винагороди (якщо вона не стягнута) та початок примусового виконання. Вважає, що вказані дії були вчинені і відповідачем, діючи виключно у межах та у спосіб, що встановлені законом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою приватного виконавця Харківського обласного виконавчого округу Родіна Г.В. від 30 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57561453 з виконання виконавчого листа (дублікату) № 545/1107/17, виданого Полтавським районним судом Полтавської області від 28 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 798000000,00 грн.

31 жовтня 2018 року відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника за ВП № 57561453 ОСОБА_1 основної винагороди на користь приватного виконавця Родіна Г.В. у сумі 840000,00 грн.

22 квітня 2019 року приватним виконавцем Харківського обласного виконавчого округу Родіним Г.В. було винесено постанову за ВП № 57561453 про повернення виконавчого документу ОСОБА_2 у зв`язку із надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документу без виконання.

Не погодившись із постановою відповідача у ВП № 57561453 від 31.10.2018 про стягнення з боржника на користь приватного виконавця основної винагороди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (ч.1 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Згідно ч.3 ст.31 зазначеного Закону основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 вказаного Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно частини 7 статті 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виходячи з вищевикладеного, обов`язковими умовами стягнення винагороди приватного виконавця є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Крім того, законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми; розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням винагорода стягується саме за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку.

Про підстави закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту, у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутої основної винагороди приватного виконавця, тим самим законодавець підтверджує, що основна винагорода стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні основної винагороди без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди або ж стягнення його без реального виконання.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії висловлений Верховним Судом у постанові від 28.02.2019 справа №819/1116/17, який в силу ст.242 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Як вбачається з постанови приватного виконавця (ВП №57561453) від 22.04.2019, виконавчий документ, а саме дублікат виконавчого листа № 545/1107/17 було повернуто стягувачу на підставі його заяви про повернення виконавчого документа без виконання.

Таким чином, дії приватного виконавця не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом, а тому, не є достатніми підставами для стягнення з позивача суми винагороди.

Доказів вчинення дій, спрямованих на фактичне виконання виконавчих документів, зокрема, стягнення коштів з боржника та реалізацію його майна відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення основної винагороди у сумі 840000,00 грн., яка визначена в оскаржуваній постанові виконавця Харківського обласного виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича № 57561453 від 31 жовтня 2018 р.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича № 57561453 від 31 жовтня 2018 про стягнення з божника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 840000,00 грн. (вісімсот сорок тисяч гривень) на користь приватного виконавця Родіна Геннадія Вікторовича.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Харківського обласного виконавчого округу Родіна Геннадія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 року по справі № 520/6035/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 19.09.2019 року