Справа № 125/78/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 125/78/19

Головуючий у 1-й інстанції: Хитрук В.М.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

18 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року (м. Бар) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Барського ВП Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Матвієнка Дмитра Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП Барського ВП Матвієнка Дмитра Юрійовича та Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі.

В обґрунтування позову зазначив, що 02.01.2019 року інспектором СРПП Барського ВП Матвієнком Д.Ю. щодо нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №424351. Згідно даної постанови на позивача накладено адміністративний штраф в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки він 02.01.2019 о 22.20 год. керуючи автомобілем НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул.. Леніна в с. Чемериське, Барського району Вінницької області на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під час початку руху не ввімкнув попереджувальний сигнал про його початок, під час зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну сигналізацію після зупинки транспортного засобу, чим порушив п.9.9.б;2.4а;9.2а;2.1б ПДР України.

Позивач не погоджується із вказаною постановою, оскільки вона є неправомірною та підлягає скасуванню з підстав того, що у ній не зазначено порядок її оскарження. Крім того, співробітник поліції ОСОБА_5. після зупинки автомобіля позивача не представився, силою намагався витягнути позивача з автомобіля, підозрював у керуванні в нетверезому стані, у постанові невірно вказав вулицю та дату народження. Викладені у постанові порушення не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 під час початку руху автомобіля ввімкнув лівий попереджувальний сигнал, після зупинки автомобіля увімкнув аварійну сигналізацію. Просив суд скасувати оскаржувану постанову.

02.01.2019 у вечірній час він рухався автомобілем ВАЗ21014, державний номерний знак НОМЕР_2 вулицею с. Чемериське Барського району. Побачив, що на зустріч їде патрульний автомобіль поліції. Позивач прийняв вправо та зупинився щоб пропустити вказаний автомобіль. Після того, як автомобіль поліції проїхав, позивач увімкнув лівий поворот та розпочав рух. Його наздогнали поліцейські, зупинили. Відповідач не представився, не пояснив причину зупинки, звинуватив позивача у керуванні в нетверезому стані, вимагав посвідчення водія та страховку, намагався силоміць витягнути його з машини. Надати для перевірки поліцейському посвідчення водія, реєстраційній документи на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_1 відмовився, оскільки вважав причину зупинку не правомірною. Також відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці. Погодився пройти його у медичному закладі. Під час зупинки автомобіля позивач увімкнув аварійну сигналізацію. У лікарні оглядом було встановлено, що позивач тверезий. У відділі поліції поліцейським було складено постанову про накладення адміністративного стягнення про порушення п.9.9.б;2.4а;9.2а;2.1б ПДР України. Під час складання постанови ОСОБА_1 пред`явив поліцейському всі необхідні документи.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти його задоволення мотувуючи тим, що 02.01.2019 року приблизно в 22.00 год. він патрулював службовим автомобілем в с. Чемериське Барського району. Дійсно позивач пропустив поліцейський автомобіль, потім розпочав рух не увімкнувши лівий показник повороту, що стало причиною його зупинки. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 . не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Під час зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну сигналізацію після зупинки транспортного засобу. Увімкнув її після наполягання поліції. З автомобіля було чути запах алкоголю. Тому позивачу було запропоновано пройти тест. Він відмовився. Погодився пройти огляд у медичному закладі. Позивача з автомобіля силоміць ніхто не витягував. Всі дії фіксувалися на нагрудну відеокамеру. Однак, відео доказ не представилося можливим надати до суду, оскільки пройшло більше шести місяців з часу запису. Такий тривалий час відео не зберігається. У лікарні оглядом було встановлено, що позивач тверезий. Позивачу було запропоновано пройти до відділку поліції для складання постанови. Позивач порушив п.9.9.б;2.4а;9.2а;2.1б ПДР України. Відповідачем було складено оскаржувану постанову. На підставі ст. 36 КУПАП, оскільки коли особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 02.01.2019 у вечірній час до нього зателефонував його рідний брат ОСОБА_1 та повідомив, що його зупинили працівники поліції, які силоміць намагаються витягнути його з автомобіля. Свідок прийшов на місце зупинки. Бачив, як поліцейські ОСОБА_5. та ОСОБА_4 намагалися витягнути водія з авто. Аварійна сигналізація працювала. Водій ОСОБА_1 дійсно відмовився пред`явити поліцейському для перевірки посвідчення водія відповідної, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також страховку. У лікарні оглядом було встановлено, що позивач тверезий. У відділі поліції поліцейським було складено постанову про накладення адміністративного стягнення. При цьому ОСОБА_1 пред`явив поліцейському всі необхідні документи.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 15.08.2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до посадової особи СРПП Барського ВП Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Матвієнка Дмитра Юрійовича та Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - відмовлено повністю.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Барського районного суду Вінницької області від 15.08.2019 року та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права. Водночас, зауважив, що правник поліції не надав жодних доказів, які підтверджують факт порушення позивачем правил дорожнього руху.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2019 року відкрито апеляційне провадження та призначено до апеляційного розгляду.

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу, інших заяв чи клопотань суду теж не надав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою серії ДПО18 №424351 від 02.01.2019 поліцейським СРПП Барського ВП Жмеринського ВПГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5. визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за те що він, 02.01.2019 о 22.20 год. керуючи автомобілем НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул.. Леніна в с. Чемериське, Барського району Вінницької області на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під час початку руху не ввімкнув попереджувальний сигнал про його початок, під час зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну сигналізацію після зупинки транспортного засобу, чим порушив п.9.9.б;2.4а;9.2а;2.1б ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, посилаючись на необґрунтованість адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 02.01.2019 о 22.20 год. керуючи автомобілем НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Леніна в с. Чемериське, Барського району Вінницької області на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під час початку руху не ввімкнув попереджувальний сигнал про його початок, під час зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну сигналізацію після зупинки транспортного засобу, чим порушив п.9.9.б;2.4а;9.2а;2.1б ПДР України, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову вважає помилковими, з огляду на таке.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух« встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух« передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях".

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

З матеріалів справи слідує, що позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за те що він, 02.01.2019 о 22.20 год. керуючи автомобілем НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул.. Леніна в с. Чемериське, Барського району Вінницької області на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під час початку руху не ввімкнув попереджувальний сигнал про його початок, під час зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну сигналізацію після зупинки транспортного засобу, чим порушив п.9.9.б;2.4а;9.2а;2.1б ПДР України.

Відповідно до п. 2.1 б ПДР України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до п. 2.4 а ПДР України - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: a) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно п. 9.2 а ПДР України - водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: a) перед початком руху і зупинкою.

Відповідно до п. 9.9 б ПДР України - аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: б) у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ч.1 ст.126 керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.3 розділу 5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Однак, варто звернути увагу на те, що відповідач не надав суду жодних допустимих доказів (відеозапис з нагрудної відеокамери працівника поліції, фотознімки з місця події) які б дали змогу встановити послідовність подій які відбувалися та підтверджували правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи міститься диск, наданий позивачем в якості доказу з якого встановлено, що події відбувалися у відділку поліції. Зокрема, на відео чітко видно, що процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності інспектором не дотримана, права та обов`язки особі не роз`яснювалися, не надавалася можливість позивачу переглянути відеозапис з місця події та ознайомитися з матеріалами справи.

Суть судового контролю під час розгляду даної справи полягає в тому, щоб оцінити підставність винесення спірної постанови саме на момент її винесення. Суд не повинен перебирати на себе не властиві функції і фактично здійснювати замість поліцейського розслідування або ж дослідження доказів, які не були зібрані та не могли бути враховані ним до моменту винесення постанови. Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, а не на припущеннях.

В даному випадку, аналіз вищенаведених правових норм вказує на те, що відповідачем недотримано процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, таким чином існують сумніви щодо правомірності винесеної інспектором оскаржуваної постанови.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях".

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Необхідно зазначити, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак до суду таких доказів надано не було.

Слід наголосити, що працівниками поліції належним чином не формувались матеріали адміністративної справи. Відтак, відповідачем не зібрано та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння правопорушення та правомірності своїх дій. Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

Таким чином, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови та відмови у задоволенні адміністративного позову. Відтак, оскільки до постанови не додано будь-яких доказів на підтвердження викладених в ньому обставин, суд дійшов висновку, що вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не знайшла свого підтвердження, у зв`язку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню.

Судова колегія враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що "…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)".

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими, а позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Барського ВП Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Матвієнка Дмитра Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Прийняти нову постанову про задоволення позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 №424351 від 02.01.2019 поліцейського СРПП Барського ВП Жмеринського ВПГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за порушення ч.1 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 вересня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Драчук Т. О.