Справа № 807/441/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6278/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Кухтея Р. В., Носа С. П.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х. І.,

представника позивача Митровки Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року (рішення прийнято судом у складі головуючого судді Ващиліна Р. О. о 10:10 год у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 27 квітня 2018 року № ЗК135/215/АВ/П та постанову про накладення штрафу від 03 травня 2018 року № ЗК135/215/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-38.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що працю найманих осіб без належного оформлення з ними трудових відносин не використовувала, що свідчить про недопущення нею порушень вимог статті 24 Кодексу законів про працю України та безпідставність прийняття оскаржуваних припису та постанови. Зазначає, що ОСОБА_2 здійснювала у приміщенні її магазину торгівлю власним товаром та користується частиною торгового приміщення на правах оренди. Вказує, що відносини з ОСОБА_3 мали виключно цивільно-правовий характер, оскільки така надавала послуги з реалізації непродовольчих товарів на підставі укладеного з нею цивільно-правового договору. Також покликається на відсутність підстав для проведення відповідачем інспекційного відвідування.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано припис про усунення виявлених порушень від 27 квітня 2018 року №ЗК135/215/АВ/П в частині укладення трудового договору з ОСОБА_3 та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03 травня 2018 року № ЗК135/215/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-38 в частині накладення штрафу в розмірі 111690,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Управління Держпраці у Закарпатській області подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі Управління Держпраці у Закарпатській області просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував трудовий характер відносин між позивачем та ОСОБА_3 , так як укладений між ними цивільно-правовий договір передбачає надання послуг продавця-консультанта з реалізації належних позивачу непродовольчих товарів, тобто підміняє один вид правовідносин (трудових) іншим видом (цивільним), що має наслідком погіршення становища працівника позбавлення пільг та гарантій передбачених чинним законодавством про працю. Зазначає, що на момент проведення інспекційного відвідування позивачем не повідомлено інспекторів праці про наявність будь-якого виду договору із згаданою вище особою, яка надавала їй послуги, що ставить під сумнів факт його укладення до вказаного моменту.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував відсутність законних підстав для проведення відповідачем інспекційного відвідування. Зазначає, що ОСОБА_2 частину приміщень магазину «Фламінго», належних їй на праві приватної власності, використовує на правах оренди у власних цілях, при цьому будь-яких трудових відносин між нею та ОСОБА_2 не існує. Крім цього, вказує на те, що керівником відповідача не приймалось рішення про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин саме фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а лише магазину «Фламінго», однак, такого суб`єкта господарювання як магазин «Фламінго» не існує.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, подану ОСОБА_1 , в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, просить залишити її без задоволення.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримав вимоги поданої позивачем апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, тому відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу «Про проведення інспекційних відвідувань» від 20 квітня 2018 року № 61, виданого на підставі службової записки заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області та направлення на проведення інспекційного відвідування № 309 від 25 квітня 2018 року посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області у період з 26 квітня 2018 року по 27 квітня 2018 року проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка здійснює підприємницьку діяльність у магазині «Фламінго», за адресою: АДРЕСА_1 .

26 квітня 2018 року представнику позивача вручено вимогу Управління Держпраці у Закарпатській області про надання для проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю завірених копій виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; паспорта; договору оренди або документа про власність на приміщення; список орендарів, які здійснюють діяльність в магазині «Фламінго».

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт від 27 квітня 2018 року №ЗК135/215/АВ, відповідно до якого встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустила до роботи без належним чином укладеного трудового договору в магазині «Фламінго» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а відтак, порушила вимоги частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

На підставі висновків акту перевірки та факту встановлення допуску до роботи фізичних осіб без укладення трудового договору та оформлення трудових відносин у встановленому законом порядку, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. внесено припис про усунення виявлених порушень від 27 квітня 2018 року № ЗК135/215/АВ/П, відповідно до якого фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано укласти трудові договори з найманими працівниками в письмовій формі та видати наказ у строк до 08 травня 2018 року.

На підставі акту інспекційного відвідування від 27 квітня 2018 року № ЗК135/215/АВ перший заступник начальника Управління Держпраці у Закарпатській області виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК135/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-38 від 03 травня 2018 року, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 223380,00 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що висновок відповідача щодо використання праці ОСОБА_2 без належним чином укладеного трудового договору є обгрунтованим. При цьому, факт існування трудових відносин між позивачем та ОСОБА_3 відповідачем належними доказами не доведено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340, Управління Держпраці у Закарпатській області здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (Порядок № 295).

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (частина дев`ятнадцята Порядку №295).

Згідно з нормами пункту 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку № 295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Щодо тверджень позивача про відсутність законних підстав для проведення інспекційного відвідування, суд вважає такі безпідставними, з огляду на наступне.

В силу підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Підпункт 5 пункту 5 Порядку № 295 також встановлює, що інспекційні відвідування проводяться за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

Зі змісту вказаних норм, суд робить висновок, що підставою для проведення інспекційного відвідування з питань використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та оплати праці може бути не будь-яке рішення керівника органу контролю, а лише те, яке прийняте на підставі наявної інформації, яка в достатній мірі свідчить про можливі порушення трудового законодавства в частині використання праці осіб без укладання трудових договорів.

Тобто, оцінка правомірності рішення керівника про призначення інспекційного відвідування, повинна надаватися з урахуванням достатності інформації про можливі порушення та змісту наказу (посвідчення чи направлення на проведення заходу) для висновків про наявність фактичної підстави проведення відповідного відвідування. Відсутність такої інформації свідчить про відсутність підстав для проведення відвідування, призводить до визнання відвідування протиправним та відсутності правових наслідків такого.

В даному випадку, суд не вбачає підстав, які б ставили під сумнів правомірність наказу Управління Держпраці у Закарпатській області «Про проведення інспекційних відвідувань» від 20 квітня 2018 року № 61, оскільки такий виданий на підставі службової записки заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області про можливі порушення трудового законодавства в магазині «Фламінго», за адресою: проспект Свободи АДРЕСА_1 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що наказ Управління Держпраці у Закарпатській області «Про проведення інспекційних відвідувань» від 20 квітня 2018 року № 61 є чинним та не був оскаржений позивачем, а працівників відповідача було допущено позивачем до проведення інспекційного відвідування.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Слід зазначити, що право особи на вільну працю може бути реалізоване кількома шляхами. Перш за все, це трудові відносини між роботодавцем і працівником. Також чинне законодавство України дозволяє реалізувати право особи вільно обирати собі працю, зокрема, шляхом укладання цивільно-правових угод у передбаченому законом порядку.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 Кодексу законів про працю України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору так і на підставі цивільно-правових договорів. При цьому колегія суддів зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Як підтверджується актом інспекційного відвідування від 27 квітня 2018 року № ЗК135/215/АВ, за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , в магазині «Фламінго» знаходилися та виконували роботу без укладення трудових договорів дві особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

У письмовому поясненні від 25 квітня 2018 року ОСОБА_2 повідомила, що вона працює у приміщенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з травня 2017 року на посаді продавця та ніякі договори з нею не укладені.

Також, 27 квітня 2018 року у письмовому поясненні фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 торгує, але договору з нею на даний час немає.

При цьому, в запереченні на акт інспекційного відвідування, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 із травня 2017 року користується частиною торгових приміщень магазину площею 35 м.кв. на підставі укладеного з нею договору оренди нерухомого майна від 05 травня 2017 року № 3, а тому будь-яких трудових правовідносин з нею не існувало.

Разом з тим, суд зазначає, що на письмову вимогу головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області № 02 від 26 квітня 2018 року про надання документів для проведення інспекційного відвідування, в тому числі, списку орендарів, які здійснюють діяльність в магазині «Фламінго», будь-яких договорів оренди позивачем надано не було.

При цьому, суд звертає увагу на ненадання позивачем доказів сплати ОСОБА_2 орендної плати на виконання умов договору оренди від 05 травня 2017 року № 3, а також сплати позивачем податку з доходу від надання приміщення магазину в оренду.

Наведене свідчить про факт використання праці ОСОБА_2 без укладення трудового договору відповідно до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, за що встановлена відповідальність згідно з пунктом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України .

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи позивача про неналежність такого доказу як пояснення ОСОБА_2 та позивача, у зв`язку з їх відкликанням, яке нотаріально засвідчене. Апеляційний суд зазначає, що такий спосіб як відкликання пояснень чинним законодавством не передбачений. Крім того, пояснення, засвідчені нотаріусом, не могли бути враховані відповідачем під час складення акта інспекційного відвідування, а суд надає оцінку діям відповідача, вчиненим під час проведення інспекційного відвідування.

Враховуючи наведене вище, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання позивачем у межах спірних правовідносин вимог статті 24 Кодексу законів про працю України в частині обов`язкового укладення трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що свідчить про правомірність оскаржуваних припису та постанови у відповідній частині.

Щодо стосується використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 праці ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

У письмовому поясненні від 25 квітня 2018 року ОСОБА_3 повідомила, що вона заміняє фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на час її поїздки за товаром на два-три дні на квартал, за що отримує 50 грн за день і жодних договорів з нею не укладала.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в письмовому поясненні повідомила, що ОСОБА_3 іноді на час її відсутності їй допомагає два-три рази на рік.

В підтвердження неперебування з ОСОБА_3 у трудових відносинах позивачем надано цивільно-правовий договір від 27 квітня 2018 року № 1-ЦПД, згідно з умовами якого ОСОБА_3 (виконавець) надавала фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (замовник) послуги з реалізації належних їй непродовольчих товарів (одягу) у приміщенні магазину за адресою: АДРЕСА_2 .

Слід зазначити, що вказаною домовленістю обумовлена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.

При цьому, такі послуги мають тимчасовий характер, оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.

Суд враховує ту обставину, що наданий позивачем цивільно-правовий договір від 27 квітня 2018 року № 1-ЦПД укладений після проведення інспекційного відвідування. Разом з тим, вказана обставина не підтверджує наявність між позивачем та ОСОБА_3 трудових відносин, ознаками яких є систематичність та тривалий характер виконання трудової функції.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами факту існування трудових відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що свідчить про протиправність оскаржуваних припису та постанови у відповідній частині та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 807/441/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 19 вересня 2019 року.