Справа № 240/9496/19
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Житомир

справа № 240/9496/19

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення без розгляду заяви та документів про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій;

- зобов"язати Міністерство оборони України розглянути у встановленому порядку заяву і документи ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ з прийняттям відповідного рішення згідно з Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що має право на отримання статусу учасника бойових дій та відповідно на пільги, які надає цей статус. У зв`язку із тим, що відповідачем повернено до Житомирського обласного військового комісаріату документи щодо встановлення позивачу статусу учасника бойових дій без реалізації, позивач не може отримати зазначений статус та користуватися відповідними пільгами, які встановлені чинним законодавством.

Також зазначає, що підстави повернення відповідачем без розгляду вказаних документів є необґрунтованими, оскільки призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби здійснювалися на підставі наказів Міністра оборони СРСР, тому вирішення питання про визнання його учасником бойових дій відповідно до приписів пункту 10 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків Ветеран війни - учасник бойових дій та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200 (далі - Положення №200) повинно здійснюватися саме комісією Міністерства оборони України.

З огляду на викладене, вважає протиправними дії відповідача щодо повернення без розгляду його заяви та документів про визнання учасником бойових дій.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем 26.07.2019, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву (вх.№18925/19), в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 урядового зв`язку колишнього КДБ СРСР, однак визнати його учасником бойових дій просить саме Міністерство оборони України.

Оскільки позивач не проходив службу у військових частинах, підпорядкованих Міністерству оборони України та не направлявся цим Міністерством для виконання відповідних завдань, комісія Mіністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, відповідно до Положення №200 не мала правових підстав розглядати і приймати рішення по суті звернення позивача.

Окрім того зауважує, що Міністерство оборони України не є правонаступником КДБ СРСР, а позивач не є військовослужбовцем Збройних Сил України, саме тому Міністерство оборони України не є належним суб"єктом розгляду заяви позивача про визнання його учасником бойових дій. З огляду на зазначене, документи направлено до Служби безпеки України для подальшого розгляду, про що повідомлено позивача.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Складення повного судового рішення відкладалося у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 28.10.1966 був призваний на дійсну військову службу (а.с.13).

Згідно з довідкою №53 від 15.05.2019, виданою Любарським районним військовим комісаріатом Житомирської області, ОСОБА_1 з 26 травня 1969 року на підставі наказу Міністерства оборони №90 від 23.05.1969 був звільнений в запис та направлений в Любарський районний військовий комісаріат Житомирської області для постановки на військовий облік (а.с.15).

Відповідно до архівної довідки №9/20/4-56у від 31.01.2019, виданої архівом Федеральної служби охорони Російської Федерації ОСОБА_1 з 31.10.1966 по 27.11.1968 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (м.Рівне). У період з 27.07.1968 по 05.11.1968 військова частина НОМЕР_1 брала участь у заходах по наданню допомоги чехословацькому народу по захисту завоювань соціалізму в ЧРСР. На базі військової частини НОМЕР_1 була сформована військова частина польова пошта НОМЕР_3 . Після формування військова частина польова пошта НОМЕР_3 , 28 липня 1968 року була направлена для виконання інтернаціонального завдання по захисту завоювань соціалізму в Чехословацькій Радянській Соціалістичній Республіці (а.с.16-17).

11 лютого 2019 року позивач звернувся до Любарського військового комісаріату Житомирської області із заявою про направлення документів на розгляд комісії для встановлення статусу учасника бойових дій у зв"язку із участю в бойових діях на території Чехословаччини (а.с.22).

У подальшому пакет документів було направлено на адресу Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов"язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби (далі - Комісія Міністерства оборони України) для вирішення питання про визнання позивача учасником бойових дій, що сторонами не заперечується.

Після надходження до Комісії Міністерства оборони України документів щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій, Департамент кадрової політики Міністерства оборони України 11.03.2019 листом за вих.№226/1097 направив вказані документи за належністю на адресу Служби безпеки України (через Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій). В обґрунтування відсутності компетенції Міністерства оборони України у розгляді документів ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року №6, участь громадян у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії. Якщо працівників направляли на роботу міністерства, відомства колишнього Союзу PCP, а також Української PCP, що згодом були ліквідовані або реорганізовані, комісії створюються у міністерствах, відомствах України, у віданні яких перебувають чи перебували підприємства, установи та організації, з яких відряджалися зазначені працівники (а.с.26-27).

У свою чергу, Служба безпеки України листом від 08.04.2019 за вих.№11/3118 повідомила Міністерство оборони України, що питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 не відноситься до компетенції Служби безпеки України, оскільки призов ОСОБА_1 на строкову військову службу у війська урядового зв`язку КДБ СРСР та звільнення з цієї служби здійснювались на підставі наказів Міністра оборони колишнього СРСР.

Також зазначено, що КДБ УРСР ліквідований Постановою Верховної Ради України «Про створення Служби національної безпеки України» від 20.09.1991 №1581-ХІІ, а Службу безпеки України утворено згідно із Законом України «Про Службу безпеки України». Відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів Служба безпеки України не є правонаступником КДБ у підпорядкуванні якого перебували війська урядового зв`язку КДБ СРСР.

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Службі безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10.01.2018 №30 до основних завдань Комісії віднесено визнання учасниками бойових дій громадян з числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Служби безпеки України.

16 квітня 2019 року Департамент кадрової політики Міністерства оборони України листом за вих.№226/1767 повернув на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 документи ОСОБА_1 щодо встановлення статусу учасника бойових дій без реалізації. Одночасно відповідачем у листі зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу у військових частинах урядового зв`язку КДБ СРСР, а отже надання йому статусу учасника бойових дій не належить до компетенції комісій Міністерства оборони України та Збройних Сил України. Також у зв`язку з виникненням спірного питання, що потребує міжвідомчого врегулювання, запропоновано рекомендувати громадянину ОСОБА_1 звернутись із заявою до міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка утворена Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (а.с.30-31).

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" від22.10.1993 №3551 (далі - Закон №3551) учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Постановою Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 08.02.1994 №63 затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території. Так серед вказаного переліку країн і періодів бойових дій зазначена Чехо-Словаччина, 20 серпня 1968 року - 1 січня 1969 року.

Наказом Міністра оборони України від 07.05.2015 №200 затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Положення №200). Відповідно до п.1 Положення №200 комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісія) створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_4 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

Відповідно до п.10 Положення №200 на комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту (які набули право на отримання статусу під час проходження військової служби у Збройних Силах та Державній спеціальній службі транспорту), колишніх партизанів та підпільників, - за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку).

Згідно з пунктом 11 та 12 Положення №200 комісії зобов`язані:

- приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку;

- інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії;

- розглядати внесені на розгляд заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання;

- робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника;

- заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін);

- доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження;

- розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання;

- засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).

Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів:

заяв громадян або клопотань командирів (начальників);

довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою;

партизанського квитка;

посвідчення учасника підпілля;

посвідчення до знака За розмінування;

грамот, фотографій (оригіналів);

газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника;

документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період;

інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

Пунктами 13 та 15 Положення №200 передбачено, що за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником в одній військовій частині (установі, закладі) та визнані учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни за цей період.

У разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до листа Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 16.04.2019 №226/1767 на комісію Міністерства оборони України покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту (які набули право на отримання статусу під час проходження військової служби у Збройних Силах та Державній спеціальній службі транспорту), колишніх партизанів та підпільників, - за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку).

Водночас, підставою для відмови позивачу стало те, що позивач проходив військову службу у військовій частині урядового зв"язку КДБ СРСР а отже, надання йому статусу учасника бойових дій не належить до компетенції комісій Міністерства оборони України та Збройних Сил України.

Відповідач в обґрунтування відсутності підстав щодо розгляду заяви позивача, посилається на положення п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №16 від 13.01.1995 (далі - Постанова КМУ №16). Оскільки, на думку відповідача, визнання позивача учасником бойових дій не належить до компетенції комісій Міністерства оборони України та Збройних Сил України.

Суд критично ставиться до доводів відповідача в обґрунтування правомірності оскаржуваних позивачем дій, оскільки зміст п.2 положення Постанови Кабінету Міністрів України №16 стосується порядку встановлення статусу учасника бойових дій працівникам, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP працювали в державах, де в цей період велися бойові дії.

Суд зазначає, що позивач за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP на роботу в країни де в цей час велись бойові дії не направлявся, а проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та виконуючи обов`язки військової служби, будучи військовослужбовцем, а не працівником, приймав участь у виконання Інтернаціонального завдання по захисту завоювання соціалізму в Чехословацькій Радянській Соціалістичній Республіці в період з 27.07.1968 по 05.11.1968.

Зазначене підтверджується, зокрема, нотаріально завіреними заявами ОСОБА_2 від 04.10.2018 та ОСОБА_3 від 13.08.2018, кожен з яких підтверджує що разом із позивачем проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та в період з 27.07.1968 по 05.11.1968 з позивачем приймали участь у бойових діях в Чехословацькій Радянській Соціалістичній Республіці.

Окрім того, на строкову військову службу позивач призивався наказом Міністерства оборони СРСР. З військової служби звільнявся також наказом MO СРСР, про що свідчать записи у п.8, 12 військового квитка ОСОБА_1 .

У даному випадку, оскільки саме на Міністерство оборони України покладено обов`язок із розгляду питань, пов`язаних із визнанням учасниками бойових дій військовослужбовців Збройних Сил України, суд дійшов до висновку про протиправність дій Міністерства оборони України щодо повернення без реалізації заяви ОСОБА_1 про встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Щодо доводів відповідача з приводу рекомендації ОСОБА_1 звернутися із заявою до міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка утворена Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту абзацу 2 п.14 Положення №200 комісії Міністерства оборони України подають на розгляд міжвідомчої комісії, утвореної Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), документи зі спірних питань на осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які потребують міжвідомчого врегулювання.

З огляду на викладене, подання на розгляд міжвідомчої комісії документів щодо встановлення статусу учасника бойових дій є обов"язком комісії Міністерства оборони України.

Суд враховує також те, що жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Міністерство оборони України або Збройні Сили України є правонаступником КДБ СРСР.

Проте з урахуванням висновків суду вказаних вище, з метою належного захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ та прийняти рішення згідно з Положенням про комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та як наслідок, їх задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, буд.6, м.Київ, 03168, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення без розгляду заяви та документів ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ та прийняти рішення згідно з Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 18 вересня 2019 року.

Суддя А.В. Горовенко