Справа № 240/9916/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Житомир справа №240/9916/19

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попової О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної адміністрації щодо не проведення ОСОБА_1 протягом 12 років виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 103 526 грн 29 коп. (сто три тисячі п`ятсот двадцять шість грн, 29 коп.);

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної адміністрації здійснити нарахування та стягнути індексації грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011 - 2018 роки з коефіцієнтами 1,14; 1,13; 1,27; 1,22; 1,27; 1,16.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем допущено тривалу протиправну бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 103 526,29 грн. Вказує, що має право на проведення індексації вказаної грошової компенсації, однак Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області протиправно не проведено індексацію грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011 - 2018 роки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року зупинено провадження у справі.

27 серпня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі (а.с. 43).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року поновлено провадження у справі та продовжено судовий розгляд справи у порядку письмового провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи (а.с. 45-46).

Положеннями частини третьої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що учасники справи мають право, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Частиною четвертою статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ухвалою суду про відкриття провадження відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Вказану ухвалу суду було отримано відповідачем 20 серпня 2019 року, що підтверджується наявним у мате6ріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 42).

Відповідач як у строк, визначений частиною п`ятою статті 162, частиною першою статті 261 КАС України та встановлений ухвалою суду про відкриття провадження, так і станом на час винесення рішення по суті, відзив на позовну заяву не надіслав. Доказів наявності поважності причин для пропуску процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву відповідачем також надано не було.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 159 КАС України, суд розцінює не подання відповідачем відзиву на позовну заяву як визнання позову.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Положеннями статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Питання призначення ОСОБА_1 компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 та її подальшої індексації були предметом розгляду у справах №2а-136/07, №2а-320/07, №2а-1263/11.

Так, Овруцьким районним судом Житомирської області в межах адміністративної справи №2а-136/07 встановлено, що ОСОБА_1 отримала у спадщину будинок в с. Краснопілка Овруцького району.

Відповідно до Переліку населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року №17, с. Краснопілка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 02 лютого 2007 року у справі №2а-136/07 позов задоволено: зобов`язано виконком Бондарівської сільської ради прийняти належне ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 на баланс (а.с. 13 та зворот).

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 28 квітня 2007 року у справі №2а-320/07 позов задоволено: зобов`язано Овруцьку РДА поставити ОСОБА_1 на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 52 801 грн (а.с. 14 та зворот).

Овруцьким районним судом Житомирської області в межах адміністративної справи №2а-1263/11 встановлено, що відповідно до повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 04 лютого 2011 року №07-738, ОСОБА_1 перебуває у черзі на виплату компенсації за втрачене домоволодіння на радіоактивно забрудненій території в АДРЕСА_1 з 18 травня 2007 року.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 28 лютого 2011 року у справі №2а-1263/11 позов задоволено: зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 , з урахуванням коефіцієнтів індексації житлового фонду 1,24, 1,18 та 1,34, збільшивши її з 52 801,00 грн до 103 526,00 грн (а.с. 15 та зворот).

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області із заявою щодо проведення індексації компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011 - 2018 роки та виплати суми перерахованої компенсації.

Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області листом вих. №07-04/6541 від 07 серпня 2019 року повідомило позивачу, що її звернення розглянуто. Зазначено, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 травня 2007 року ВП №3702982, відкритої за постановою Овруцького районного суду по справі №2а-320/07 від 28 квітня 2007 року, управлінням праці та соціального захисту населення 18 травня 2007 року ОСОБА_1 було поставлено на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 на суму 52 801,00 грн за реєстраційним номером №955.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 березня 2011 року ВП №25427685, відкритої за постановою Овруцького районного суду по справі №2а-1263/11 від 28 лютого 2011 року, управлінням праці га соціального захисту населення збільшено суму компенсації з врахуванням індексів 1,24, 1,18 та 1,34 за 2007-2009 роки до 103 526,00 грн.

Вказано, що Управлінням праці не здійснювалася виплата коштів згідно рішень суду, оскільки Законами України "Про Державний бюджет України" та кошторисами видатків кошти на виплату допомог та компенсацій згідно рішень суду для управління праці не передбачалися.

Також зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території" від 18 листопада 2009 року №1243, нарахування та виплата індексації за втрачене майно не передбачена, а тому провести індексацію компенсації за втрачене майно за 2010-2019 роки немає законних підстав.

Наголошуючи, що відповідачем допущено тривалу протиправну бездіяльність щодо не виплати за втрачене домоволодіння, а позивач має право на проведення індексації вказаної виплати за період 2011 - 2018 роки, ОСОБА_1 звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 16 Основного Закону забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №796-XII).

Пунктом 3 частини першої статті 13 Закону №796-XII закріплено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Статтею 35 Закону №796-XII передбачено, що компенсація громадянам за втрачене у зв`язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до ст.4 цього Закону включає грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності.

Положеннями частини першої статті 67 Закону №796-XII встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної, плати.

Так, до 18 листопада 2009 року порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно було урегульовано Положенням "Про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №755 (далі - Положення №755).

Відповідно до пункту 8 Положення №755 (в редакції, чинній на час перебування позивача у черзі) у разі, коли у період до перерахування грошової компенсації Кабінетом Міністрів України були прийняті нормативні акти, за якими вартість житлового фонду індексується, компенсація виплачується з урахуванням цієї індексації. Розмір нарахованої грошової компенсації також підлягає перерахунку, якщо заява про здачу належного на праві власності майна була подана згідно з пунктами 4 і 6 цього Положення до місцевого органу виконавчої влади до дати набрання чинності нормативним актом про індексацію вартості житла, але фактично компенсація не була виплачена, нарахована за здане майно з вини державного органу або не отримана переселенцем, спадкоємцем з поважних причин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року №1243 затверджено новий Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території (далі - Порядок №1243).

У відповідності до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року №1243, визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №755.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку №1243, дія цього Порядку поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації.

Суд звертає увагу, що позивача включено у чергу для отримання компенсації з 18 травня 2007 року, до втрати чинності Положення №755, що відповідачем не заперечується.

При цьому, виплату нарахованої компенсації не було проведено і після набрання чинності Порядку №1243 із незалежних від позивача причин.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами частини першої статті 58 Основного Закону встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99) визначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Пунктом 4 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа №1-21/2005) визначено, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що права позивача не можуть бути обмежені відносно осіб, які також перебували у черзі для отримання компенсації і її отримали в період до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року №1243 а тому до спірних правовідносин в порядку статті 58 Конституції України мають застосовуватися норми Положення №755 в частині можливості індексації компенсації за втрачене домоволодіння.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 9, частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області щодо не проведення ОСОБА_1 індексації грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011- 2018 рік.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині визнання протиправною не виплати компенсації та позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач вказує, що Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області протиправно та протягом тривалого часу не виплачується компенсація за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 .

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання визначено Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року №4901-VI (далі - Закон №№4901-VI).

Частиною першою статті 2 Закону №4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Пунктом 3 Розділу ІІ "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону №4901-VI закріплено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4901-VI, інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 (далі - Порядок №440).

У відповідності до пункту 8 Порядку №440 рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами; третя черга - інші рішення. Рішення вносяться до кожної з черг за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби.

Як встановлено зі змісту листа Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області вих. №07-04/6541 від 07 серпня 2019 року, управлінням праці та соціального захисту населення 18 травня 2007 року ОСОБА_1 було поставлено на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 на суму 52 801,00 грн за реєстраційним номером №955. Крім того, управлінням праці га соціального захисту населення збільшено суму компенсації з врахуванням індексів 1,24, 1,18 та 1,34 за 2007-2009 роки до 103 526,00 грн.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не проведення ОСОБА_1 індексації грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011 - 2018 рік.

Суд наголошує, що доводи позивача щодо наявності протиправної бездіяльності щодо невиплати компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі 103 526,00 грн є безпідставними, оскільки позивача у встановленому законом порядку включено у чергу щодо виплати вказаної компенсації, а виконання постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 28 лютого 2011 року у справі №2а-1263/11 в силу положень Закону №№4901-VI та Порядку №440 також здійснюється в порядку черговості, що виключає протиправну бездіяльність відповідача у невиплаті такої компенсації.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у вказаній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Водночас, зважаючи на встановлену судом наявність порушеного права, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що індексація грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011-2018 рік не проводилась.

Так, згідно з листом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 лютого 2010 року №12/19-2-9-10-1777 "Щодо індексації вартості об`єктів житлового фонду" Міністерство регіонального розвитку та будівництва України за погодженням з Мінекономіки, Мінжитлокомунгоспом та Держкомстатом України повідомляє, що ураховуючи, що протягом 2009 року вартість будівництва значно не збільшилась, індексація балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2010 року не проводиться.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15лютого 2011 року №24 затверджено індекс до балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2011 року для об`єктів, уведених в експлуатацію до 01 січня 2010 року як 1,14.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 травня 2012 року №186 затверджено індекс до балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2012 року для об`єктів, уведених в експлуатацію до 01 січня 2011 року як 1,13.

Індекси балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2013 року не було затверджено.

Відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Щодо індексації вартості об`єктів житлового фонду" від 25 лютого 2014 року №7/15-2179 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за погодженням з Мінекономрозвитку України та Держстатом України повідомляє, що ураховуючи, що протягом 2013 року вартість будівництва значно не збільшилась, індексація балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2014 року не проводиться.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 травня 2015 року №107 затверджено індекс до балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2015 року для об`єктів, уведених в експлуатацію до 01 січня 2014 року як 1,27.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 квітня 2016 року №85 затверджено індекс до балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2016 року для об`єктів, уведених в експлуатацію до 01 січня 2015 року як 1,22.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11 травня 2017 року №106 затверджено індекс до балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2017 року для об`єктів, уведених в експлуатацію до 01 січня 2016 року як 1,27.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2018 року №102 затверджено індекс до балансової вартості об`єктів житлового фонду станом на 01 січня 2018 року для об`єктів, уведених в експлуатацію до 01 січня 2017 року як 1,16.

Відповідно до постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 28 квітня 2007 року у справі №2а-320/07, розмір грошової компенсації за втрачене да домоволодіння АДРЕСА_1 становить 52 801,00 грн.

Таким чином, суми не нарахованої та не виплаченої індексації компенсації втраченого володіння позивачу становлять: за 2011 рік - 7 392,14 грн (52 801,00 грн х 1,14 = 60 193,14 грн - 52 801,00 грн = 7 392,14 грн); за 2012 рік - 6 864,13 грн (52 801,00 грн х 1,13 = 59 665,13 грн - 52 801,00 грн = 6 864,13 грн); за 2015 рік - 14 256,27 грн (52 801,00 грн х 1,27 = 67 057,27 грн - 52 801,00 грн = 14 256,27 грн); за 2016 рік - 11 616,22 грн (52 801,00 грн х 1,22 = 64 417,22 грн - 52 801,00 грн = 11 616,22 грн); за 2017 рік - 14 256,27 грн (52 801,00 грн х 1,27 = 67 057,27 грн - 52 801,00 грн = 14 256,27 грн); за 2018 рік - 8 448,16 грн (52 801,00 грн х 1,16 = 61 249,16 грн - 52 801,00 грн = 8 448,16 грн).

Загальна сума не нарахованої та не виплаченої індексації за період 2011-2018 рік грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 становить 62 833,19 грн.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так, у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ЄСПЛ вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 9, частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 , з урахуванням коефіцієнтів індексації житлового фонду 1,14, 1,13, 1,27, 1,22, 1,27 та 1,16 шляхом збільшення розміру компенсації з 103 526,00 грн до 166 359,19 грн.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права, а застосований судом механізм захисту порушеного права узгоджується із способом захисту порушеного права, викладеним у постанові Овруцького районного суду Житомирської області від 28 лютого 2011 року у справі №2а-1263/11.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не спростовано, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів підтверджено наявність протиправної бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області щодо не проведення ОСОБА_1 індексації грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011-2018 рік, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (с. Слобода Шоломківська, Овруцький район, Житомирська область, 11151. РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (вул. Гетьмана Виговського, 17, м. Овруч, Овруцький район, Житомирська область, 11106. РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області щодо не проведення ОСОБА_1 індексації грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 за період 2011-2018 рік.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 , з урахуванням коефіцієнтів індексації житлового фонду 1,14, 1,13, 1,27, 1,22, 1,27 та 1,16 шляхом збільшення розміру компенсації з 103 526,00 грн до 166 359,19 грн (сто шістдесят шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень дев`ятнадцять копійок).

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 18 вересня 2019 року.

Суддя О.Г. Попова