Справа № 560/4131/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4131/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

12 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивача - Пустовій ОСОБА_1 В.

представника відповідача - Заєць І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року (суддя Тарновецький І.І.) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:

- зобов`язати відповідача скасувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку Державному підприємству "Науково технічний комплекс "Завод точної механіки" з 20.05.2016 року до 30.11.2018 року;

- грошові кошти в сумі 737 104, 09 грн. зараховані відповідачем в рахунок сплати пені з 20.05.2016 року до 30.11.2018 року зарахувати відповідно до поля "Призначення платежу" в платіжних дорученнях, як сплату частини чистого прибутку.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Зобов`язано Головне управління ДФС у Хмельницькій області скасувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку Державному підприємству "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" з 20.05.2016 до 30.11.2018. Зобов`язано Головне управління ДФС у Хмельницькій області зарахувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку Державному підприємству "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" в період з 20.05.2016 до 30.11.2018, як сплату частини чистого прибутку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема апелянт зазначає, що нарахування пені є правомірними та базується на вимогах чинного законодавства України. Апелянт наголошує, що у спірних правовідносинах між сторонами податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач стверджує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матерального та процесуального права, а тому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державним підприємством "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки", за період з 02.08.2016 до 31.08.2018 відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень, сплачено до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями в сумі 8 102 247 грн.

У зв`язку із сплатою позивачем зазначеної суми частину чистого прибутку (доходу) з пропуском строку визначеного пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, Головне управління ДФС у Хмельницькій області зарахувало сплачену позивачем частину чистого прибутку в сумі 737893,98 грн., як пеню за несплачену частину чистого прибутку.

Зазначені вище обставини справи слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, досліджуючи питання правомірності застосування до Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" штрафу за порушення сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, суд першої інстанції прийшов до висновку, що податковим органом помилково нараховано штрафні санкції на суми сплачених позивачем, частини чистого прибутку, яка не є податковим платежем у розумінні Податкового кодексу України, а отже і об`єктом застосування штрафної санкції, що призвело до помилкового зарахування відповідачем сплаченої позивачем частини чистого прибутку за період з 02.08.2016 року до 31.08.2018 року, як пені за несплачену частину чистого прибутку. При цьому, оскільки суд не має можливості встановити, яку суму коштів з нарахованої пені в розмірі 737 104, 09 грн. відповідачем саме було зараховано, як сплату частини чистого прибутку та зважаючи на протиправність дій з боку відповідача, щодо нарахування пені на частину чистого прибутку, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в частині зобов`язання відповідача зарахувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку позивачу в період з 20.05.2016 до 30.11.2018, як сплату частини чистого прибутку.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано висновки Верховного суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, що викладені у постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 826/19797/16 (К/9901/35737/18).

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За визначенням пункту 14.1.39 пункту 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків встановлено ст.ст. 9 та 10 ПК України відповідно, та частина чистого прибутку не віднесено у жодній із цих статей.

Абзацом першим частини 5 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (Закон № 185-V) встановлено, що господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Згідно з абзацами четвертим-сьомим частини 5 цієї статті, господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів.

Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних капіталах.

Господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.

На суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 (далі - Порядок № 138).

Пунктом 1 Порядку №138 визначено, що згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами. Згідно з пунктом 2 цього Порядку, частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств. Відповідно до пункту 3 цього Порядку частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Нормами ст. 126 ПК України, передбачено застосування штрафу до платника податків за несвоєчасну сплату платником податків грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм Податкового кодексу України і цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків. Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що застосування до позивача штрафних санкцій із посиланням на ст. 126 Податкового кодексу України не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань.

Отже, враховуючи, що розрахунок частини чистого прибутку не є податковою декларацією у розумінні пункту 46.1 статті 46 ПК України, а також враховуючи, що частина чистого прибутку не є податковим платежем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування норм пункту 57.1 статті 57 ПК України, при сплаті частини чистого прибутку є помилковим.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, щодо необхідность сплати частини чистого прибутку у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств та посилання на пункт 2 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138, оскільки визначення строку сплати частини чистого прибутку ідентично сплаті податку на прибуток не є підставою для застосування відповідальності за несвоєчасну сплату податку на прибуток у зв`язку із різною правовою природою вказаних платежів.

За результатом апеляційного розгляду, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що застосування до Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" штрафу за порушення сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України за затримку сплати частини чистого прибутку не відповідає вимогам Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що зарахування відповідачем сплаченої позивачем частини чистого прибутку за період з 02.08.2016 року до 31.08.2018 року, як пені за несплачену частину чистого прибутку на переконання суду є протиправним.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання Головного управління ДФС у Хмельницькій області скасувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку Державному підприємству "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" з 20.05.2016 до 30.11.2018 та зарахувати її, як сплату частини чистого прибутку є обгрунтованими, а дії відповідача, в даному випадку не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року в оскаржуваній частині відповідає.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 вересня 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Граб Л.С.