Справа № 640/13076/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року, суддя Шулежко В.П., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про визнання протиправними дій, скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича, у якому просив:

- визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича щодо ухвалення постанови ВП №50801602 від 10.06.2019 року про стягнення виконавчого збору у сумі 608065,22 грн. з ОСОБА_1 на користь Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП №59316504;

- скасувати постанову ВП №50801602 від 10.06.2019 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про стягнення виконавчого збору у сумі 608065,22 грн. з ОСОБА_1 на користь Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП №59316504.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. Однак, як стверджує позивач, оскільки державний виконавець не вчиняв дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим документом у межах ВП №59316504, тому у нього не було підстав для стягнення з нього (боржника) виконавчого збору, визначеного в оскаржуваній постанові.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до статті 287 КАС України розгляд справи було призначено на 12 годин 00 хвилин 18 вересня 2019 року.

18 вересня 2019 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника позивача - адвоката Крамара Олега Петровича надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю адвоката. Розгяд справи представник позивача просить перенести на інший день та час після 01 жовтня 2019 року.

Щодо заявленного клопотання, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні всі докази для вирішення даної справи та враховуючи строки розгляду справи визначенні ч. 7 ст. 287 КАС України, підстав для перенесення розгляду справи не має.

Крім того, представником позивача не надано доказів того, що від зайняти в інших судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати неявку представника позивача у судове засідання з поважних причин.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження №50801602 з примусового виконання виконавчого листа №761/28607/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 23.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" заборгованості у сумі 6 076 998,17 грн., судовий збір у сумі 3654 грн.

Постановою від 11.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50801602.

Вказаний борг 10.05.2016 року переуступлено TOB "Фінансова компанія Некстджен Фінанс" та TOB "Покрова 1" відповідно до договору №10/2-К, про що зазначено в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва №761/28607/14-ц від 20.09.2016 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі №761/28607/14-ц з публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на TOB "Покрова 1".

TOB "Покрова 1", як стягувач, подало заяву від 04.06.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським Анрієм Вікторовичем винесено постанову від 06.06.2019 року про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено стягувача виконавчого провадження з ПАТ "Банк "Київська Русь" на TOB "Покрова 1".

На підставі заяви стягувача від 04.06.2019 року, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем прийнято постанову від 07.06.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

10.06.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №50801602 у розмірі 608 065,22 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження №59316504 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Позивач стверджує, що відповідачем в межах виконавчого провадження ВП № 50801602 не було стягнуто суму заборгованості, що, на думку останнього, свідчить про відсутність підстав для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Вважаючи вказану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.06.2019 року протиправною, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку у державного виконавця були підстави для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Згідно з до частиною першої статті 26 Закону N 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною п`ятою вказаної статті Закону N 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Таким чином, у разі надходження від стягувача заяви про повернення виконавчого документа, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Як убачається із матеріалів справи, 10.06.2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №50801602 у розмірі 608 065,22 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження №59316504 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів звертає увагу, що вищевказана постанова повністю узгоджується із приписами статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

На момент відкриття виконавчого провадження ВП № 50801602 редакція Закону N 1404-VIII передбачала, що розмір виконавчого збору обраховувався від фактично стягнутої суми.

Разом з тим, на момент прийняття спірної постанови, тобто, станом на 10.06.2019 року, редакція статті 27 Закону N 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 року N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року, передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 року N 2475-VIII).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що виконавчий збір є обов`зковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Частиною шостою статті 27 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Отже у разі стягнення з боржника всієї суми виконавчого збору, при повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання до органів державної виконавчої служби - виконавчий збір не стягується.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що апелянт помилково пов`язує стягнення виконавчого збору із реальним стягненням грошових коштів на користь стягувача, оскільки положення частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», встановлюють підставу для стягнення виконавчого збору - повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», з приміткою - якщо виконавчий збір не стягнуто.

Із матеріалів виконавчого провадження ВП № 50801602 вбачається, що державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання виконавчого листа №761/28607/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 23.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" заборгованості у сумі 6 076 998,17 грн. та судовий збір у сумі 3654 грн., зокрема, виносились постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.04.2016 року, постанова про арешт майна боржника від 17.05.2019 року, вимога, надсилались запити до відповідних державних органів та отримані відповіді від них.

Крім того, виконавчий документ повернуто на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", сума виконавчого збору, зазначеного у постанові від 10.06.2019 року року ВП № 50801602, відповідає розміру, визначеному вказаним Законом, визначені частиною дев`ятою статті 27 вказаного Закону підстави для не стягнення виконавчого збору відустні.

Таким чином, спірна постанова прийнята відповідачем з дотриманням строку, встановленого частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VIII та за наявності підстав для її прийняття.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнати незаконними дії державного виконавця щодо ухвалення постанови ВП №50801602 від 10.06.2019 року про стягнення виконавчого збору у сумі 608065,22 грн. з ОСОБА_1 на користь Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП №59316504, визнанння протиправною та скасування вказаної постанови не підлягають задоволенню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Постанову виготовлено: 18 вересня 2019 року.