Справа № 240/8897/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м.Житомир справа № 240/8897/19

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: представника позивача Дубка С.М.,

представників відповідачів Гуртового Є.О., Іваненка М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання скасувати пункт наказу, нарахувати та виплатити грошове забезпечення і моральну шкоду,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить:

-визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") щодо видання пункту 10 наказу від 10.05.2019 року № 329;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") скасувати пункту 10 наказу від 10.05.2019 року № 329 "Про підсумки виконання обласними (Київським міським) військовими комісаріатами та Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки планів відбору кандидатів на військову службу за контрактом у І кварталі 2019 році";

-зобов`язати Житомирський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити належне йому грошове забезпечення, яке не виплачено у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення наказом командувача Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 10.05.2019 року № 329;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") виплатити мені моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що пунктом 10 наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 10.05.2019 року № 329 на нього накладено дисциплінарне стягнення "попередження про неповну службову відповідність". Вважає такий наказ протиправним, оскільки командувач Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " не наділений повноваженнями оголошувати йому, як підполковнику і військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 , дисциплінарне стягнення. Крім того, вказує, що таке дисциплінарне стягнення накладено за невиконання вказівки Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " щодо забезпечення виконання плану відбору та прийняття на військову службу за контрактом. Разом з тим, його посадовими обов"язками не покладено завдання з виконання плану відбору та прийняття на військову службу за контрактом. Прийняття на військову службу здійснюється у добровільному порядку. Однак, відповідачем не доведено вину у невиконанні плану відбору та прийняття на військову службу за контрактом, з огляду на що вважає наказ протиправним та просить його скасувати.

Ухвалою від 15.07.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.08.2019.

30.07.2019 військовою частиною подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що командувач військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", видаючи наказ від 10.05.2019 №329 діяв у межах та у спосіб визначений Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

31.07.2019 ІНФОРМАЦІЯ_4 подано письмові пояснення на позов. В обґрунтування пояснень представник зазначив, що Командувач військ оперативного командування (командир військової частини НОМЕР_1 ), накладаючи на позивача дисциплінарне стягнення "попередження про неповну службову відповідність", діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України. Безпідставні також і вимоги про виплату моральної шкоди, оскільки незаконних дій щодо позивача заподіяно не було. Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення, яке не виплачено у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення наказом командувача Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", слід зазначити на безпідставність та передчасність таких вимог, оскільки наказ Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 329 від 10.05.2019 не визнаний протиправним та не скасований.

31.07.2019 представник третьої особи подав клопотання про залишення позову без розгляду, у зв"язку з пропуском місячного строку звернення до суду з вказаним позовом. В обґрунтування зазначив, що спірний наказ від 10.05.2019 доведений позивачу 14.05.2019. Проте, з позовом він звернувся 20.06.2019.

В підготовчому судовому засіданні 01.08.2019 оголошено перерву до 22.08.2019.

15.08.2019 позивачем подано уточнену позовну заяву.

22.08.2019 в судовому з засіданні суд поставив на обговорення клопотання про залишення позову без розгляду.

Як пояснив представник позивача та вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений від виконання службових обов"язків у зв"язку з хворобою строком на 5діб з 20.05.2019.

Вказане свідчить про те, що строк звернення до суду з вказаним позовом позивачем не пропущено.

Таким чином, усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою від 22.08.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 05.09.2019.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Матеріали справи свідчать, що позивач має військове звання - підполковник та проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді військового комісара.

10.05.2019 командувачем військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (Військова частина НОМЕР_2 ) винесено наказ №329 "Про підсумки виконання обласними (Київським міським) військовими комісаріатами та Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки планів відбору кандидатів на військову службу за контрактом у І кварталі 2019 році".

У пункті 10 наказу зазначено: "За порушення вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, та порушення вимог абзацу 4 пункту 3 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 року № 389, щодо організації безпосереднього керівництва за напрямком діяльності та контролю за їх діяльністю, що призвело до невиконання плану відбору та прийняття на військову службу за контрактом розглянути на засіданні атестаційної комісії та попередити про неповну службову відповідність військового комісара Романівського районного військового комісаріату Житомирської області підполковника ОСОБА_1 ".

Вважаючи такий наказ протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, регулюються також Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551- XIV (далі - Дисциплінарний статут), Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі -Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Абзац 4 пункту 3 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 389 передбачає, що безпосереднє керівництво військовими комісаріатами і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, загальне - командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності військових комісаріатів з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу та Міноборони.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Так, відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно зі ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язуй кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, що мажуть бути накладені на старших офіцерів, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Отже аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що лише у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 68 Дисциплінарного статуту.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним наказом наказано попередити про неповну службову відповідність військового комісара Романівського районного військового комісаріату Житомирської області підполковника ОСОБА_1 " за порушення вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, та порушення вимог абзацу 4 пункту 3 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 року № 389, щодо організації безпосереднього керівництва за напрямком діяльності та контролю за їх діяльністю.

При цьому, підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення стало невиконання плану відбору та прийняття на військову службу за контрактом.

Згідно з п. 8 Положення про військові комісаріати, затвердженого 03 червня 2013 року постановою Кабінету Міністрів України №389, завданням військових комісаріатів є проведення призову громадян на військову службу у мирний і воєнний час, проведення добору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у доборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення заходів з підготовки та ведення територіальної оборони, інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 8 Положення одним із завдань районного (міського) військового комісаріату є проведення призову громадян на військову службу у мирний та воєнний час.

Відповідно до п. 14 Положення, військовий комісар районного (міського) військового комісаріату відповідає за своєчасне і повне виконання завдань, покладене на військовий комісаріат.

У п.9 "Положення про військові комісаріати" зазначено, що військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань: проводять рекламно-агітаційну, інформаційно-роз`яснювальну роботу, проводять добір та направлення громадян до військових частин для проходження військової служби за контрактом, а також для вступу до вищих військових навчальних закладів або вищих навчальних закладів, що мають військові навчальні підрозділи, надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві.

У п. 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов"язок" № 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Пунктом 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

Як передбачено п.8 "Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України", затвердженого 07.11.2001 Указом Президента України №1053/2001, контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Оскільки контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України - це письмова угода, то одним із основних підстав для його укладення є вільне волевиявлення сторін. Волевиявлення - це зовнішня об`єктивна форма виявлення волі особи.

Отже, проходження військової служби за контрактом здійснюється виключно в добровільному порядку. Відтак, військовий комісар не міг без вільного волевиявлення громадян примушувати укладати контракти про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для винесення спірного наказу, суд виходить з наступного.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений ст.ст.83-95 Дисциплінарного Статуту ЗСУ.

Законом України від 24.03.1999 № 551-ХIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (стаття 83 Дисциплінарного статуту).

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до ст. 87 Дисциплінарного Статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Відповідно до ст.98 Дисциплінарного Статуту ЗСУ під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Тобто, дисциплінарне стягнення на військовослужбовця накладається лише за наявності такої необхідності, в тому числі якщо нагадування командира щодо належного виконання військовослужбовцем обов`язків служби не дають позитивного результату. Необхідність накладення дисциплінарного стягнення повинна визначатись такими обставинами як характер порушення, ступінь вини, попередня поведінки порушника та розмір завданих державі та іншим особам збитків. Застосування стягнення можливе лише в тому разі, коли порушення військової дисципліни сталося внаслідок винної протиправної поведінки особи, яка належним чином доведена та підтверджена відповідними достатніми доказами.

Фактично, при обранні виду дисциплінарного стягнення має дотримуватись принцип пропорційності, тобто, справедливий баланс між тяжкістю проступку, вчиненого внаслідок доведеної винної протиправної поведінки порушника, негативними наслідками, до яких призвела чи може призвести така поведінка з одного боку, та суворістю покарання за вчинений проступок, глибиною необхідного втручання у права порушника, необхідних для досягнення мети застосування стягнення, з другого боку.

Разом з тим, суд відмічає, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено та належним доказами не підтверджено порушення позивачем Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військові комісаріати, що полягає у неналежному виконанні своїх службових обов"язків та не вчинення ним дій, спрямованих на виконання плану відбору та прийняття на військову службу за контрактом.

У матеріалах справи докази на підтвердження необхідності застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність відсутні.

Суд оцінює спірний наказ на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, спірне рішення не відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України. Так, відповідачем не враховані всі обставини, які мали значення для прийняття рішення, що порушує принципи обґрунтованості, розсудливості, встановлені ч. 2 ст. 2 КАС України.

При цьому слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, які є обов`язковими і необхідними умовами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Натомість, суд установив, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень, а отже, є протиправними.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що спірний наказ в частині, що стосується позивача, прийнято з порушенням ст. 84, 85 ,86 ,87 Дисциплінарного статуту, оскільки останній прийнятий за відсутності на те правових підстав, без урахування обставин справи та без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи те, що суду не надано доказів, якими відповідачем було обґрунтовано накладення стягнення щодо позивача, а також виходячи з вимог ч. 2 ст.77 КАС України, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення і не надано суду жодного доказу, який би доводив правомірність накладення стягнення, тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача і необхідність захисту його прав шляхом скасування спірного наказу в частині, що стосується позивача.

Таким чином, для належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасувати п.10 наказу Військової частини НОМЕР_2 від 10.05.2019 №329 .

При цьому, посилання представника позивача на те, що командувач Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " не мав права накладати на нього дисциплінарне стягнення судом до уваги не приймається, оскільки ст.73 Дисциплінарного статуту встановлено, що Командувач військ оперативного командування має право щодо офіцерів попереджувати про неповну службову відповідність.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Житомирський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити належне грошове забезпечення, яке не виплачено у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення наказом командувача Оперативного командування "Північ" від 10.05.2019 року № 329.

Наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція; чинна, на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 15.8 розділу XV Інструкції передбачено, що надбавка за виконання особливо важливих завдань не виплачується у місяці, у якому наказом відповідного командира (начальника) на військовослужбовця накладене таке дисциплінарне стягнення як попередження про неповну службову відповідність.

Також відповідно до пункту 31.6 Інструкції командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром /начальником/).

Таким чином, застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у формі попередження про неповну службову відповідність призводить до невиплати грошового забезпечення у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи встановлену судом протиправність накладення на позивача дисциплінарного стягненння та виходячи з неможливості визначити розмір недоотриманого позивачем грошового забезпечення, суд вважає за необхідне зобов`язати Житомирський обласний військовий комісаріат здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, яке не виплачено у зв"язку накладенням дисциплінарного стягнення на підставі наказу Військової частини НОМЕР_2 від 10.05.2019 №329, тому вимоги у цій частині задовольняє.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи завдання протиправними дії відповідача моральної шкоди, позивач посилається на приниження його честі та гідності, втрату частини грошового забезпечення, погіршення стану здоров"я та як наслідок , звернення до лікарів.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, а також не надано обґрунтованих пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди.

Посилання на звернення до лікарів не свідчить, що на таке звернення вплинуло прийняття відповідачем спірного наказу .

Отже, у ході судового розгляду справи не встановлено наявність причинного зв`язку між шкодою і оспорюваними діями відповідача, що свідчить про безпідставність позовних вимог у цій частині.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.10 наказу Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) від 10.05.2019 №329 .

Зобов"язати Житомирський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошового забезпечення, яке не виплачено у зв"язку накладенням дисциплінарного стягнення на підставі наказу Військової частини НОМЕР_2 від 10.05.2019 №329.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 18 вересня 2019 року