Справа № 460/608/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6693/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Святецького В.В.,

Пліша М.А.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного (головуючий суддя Дорошенко Н.О.), ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне 10 травня 2019 року, повне судове рішення складено 10 травня 2019 року, у справі №460/608/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського апеляційного суду про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

18.03.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Рівненського апеляційного суду та просив: - визнати протиправними дії Рівненського апеляційного суду щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на доплату за вислугу років, періоду роботи з 02.02.1995 по 01.04.1996 юрисконсультом ОП "Дубенський м`ясокомбінат"; - визнати протиправними дії Рівненського апеляційного суду щодо відмови позивачу у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням доплат за вислугу років в розмірі 60 відсотків до посадового окладу; - зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 02.02.1995 по 01.04.1996, що складає 1 рік 1 місяць 26 днів, в Орендному підприємстві "Дубенський м`ясокомбінат" на посаді юрисконсульта, до стажу роботи судді, що дає право на доплату за вислугу років; - зобов`язати відповідача видати позивачу довідку про суддівську винагороду станом на 05 серпня 2018 року, 04 грудня 2018 року та на 01 січня 2019 року для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням доплат за вислугу років в розмірі 60 відсотків до посадового окладу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував правомірності відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на доплату за вислугу років, періоду роботи з 02.02.1995 по 30.03.1996 юрисконсультом ОП "Дубенський м`ясокомбінат" та відмови у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням доплати за вислугу років в розмірі 60 відсотків посадового окладу. Суд першої інстанції вказує, що у рішенні Ради суддів України від 01.03.2019 №12, зазначено, що незважаючи на те, що ані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, ані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, ані Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України не встановлено жодного застереження щодо можливості видачі довідки судді у відставці в залежності від проходження ним кваліфікаційного оцінювання. Перебування у штаті суду винятково суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, не є перешкодою у видачі довідок для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, необхідних суддям у відставці, які такого оцінювання не проходили. Ліквідація, реорганізація чи перейменування суду, в якому раніше працював суддя у відставці, не може бути підставою для відмови у видачі іншим судом відповідної інстанційності, територіальності довідок для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, необхідних суддям у відставці. Суд першої інстанції вказує, що Рада суддів України у вищевказаному рішенні звернула увагу новостворених судів, начальників територіальних управлінь ДСА в областях на необхідність виваженого підходу до вирішення питань, пов`язаних з видачею довідок суддям, які пішли у відставку з ліквідованих судів, з метою виключення випадків безпідставної відмови у їх видачі та порушення прав цих суддів. Суд першої інстанції вважає, що здійснення перерахунку стажу судді є обов`язком суду, в якому суддя працював до виходу у відставку, а в разі ліквідації, реорганізації чи перейменування суду, в якому раніше працював суддя, - новоутвореного суду з урахуванням інстанційності, територіальності, спеціалізації, позаяк такий перерахунок безпосередньо впливає на розмір суддівської винагороди, з урахуванням якої орган Пенсійного фонду повинен обчислити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Суд першої інстанції зазначає, що відмова відповідача видати позивачу запитувану довідку з відображенням перерахованого стажу роботи на посаді судді унеможливлює здійснення у встановленому порядку перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, що має наслідком порушення права позивача на отримання належного грошового утримання в розмірі, встановленому законом, з урахуванням всіх визначених законом складових.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Рівненський апеляційний суд подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач відрахований зі штату Апеляційного суду Рівненської області з 19 вересня 2016 року на підставі постанови Верховної Ради України від 8 вересня 2016 року у зв`язку з поданням заяви про відставку. Скаржник звертає увагу, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції, зміненій Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, частини 7 статті 48, частин 4 та 5 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання проводиться тільки у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює. Скаржник зазначає, що жодна норма закону не покладає на відповідача зобов`язань перераховувати суддям у відставці стаж їх роботи, який дає право на доплату за вислугу років. Крім того, скаржник стверджує, що жодним нормативним актом не передбачено можливість перерахування стажу роботи суддям, які не перебували з відповідачем у трудових відносинах. Скаржник зазначає, що видача довідки про розмір складових суддівської винагороди прямо залежить від перерахування стажу позивачу, тому відсутні підстави для видачі довідки про зміну розміру складових суддівської винагороди позивача.

В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 02.02.1995 закінчив Українську державну юридичну академію за спеціальністю "правознавство", йому присвоєно кваліфікацію юриста, що підтверджується копією диплому Серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 29.01.1986 серія НОМЕР_2, встановлено наявність записів: - "запис №12 - прийнятий на Дубенський м`ясокомбінат в адмінуправління юрисконсультом з окладом відповідно до штатного розпису, на підставі наказу №281 від 16.10.1992; - запис №13 - переведений в орендне підприємство "Дубенський м`ясокомбінат" на підставі наказу №324 від 22.12.1993; - запис №15 - звільнений з роботи за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, на підставі наказу Н.52 від 30.03.1996; - запис №16 - запис за № 15 недійсний. Звільнений по переводу п. 5 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу Н 58-к від 16.04.1996; - запис №17 від 01.04.1996 - указом Президента України №202/96 від 20.03.1996 призначений суддею Рівненського міського суду (наказ №18-к від 02.04.1996)" (а.с.15-19).

Згідно Наказу голови Апеляційного суду Рівненської області №26 від 19.09.2016 ОСОБА_1 у зв`язку з виходом у відставку відраховано зі штату Апеляційного суду Рівненської області з посади судді на підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIII "Про звільнення суддів".

22.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного суду щодо зарахування до стажу роботи судді, який дає право на доплату за вислугу років, періоду роботи на посаді юрисконсульта ОП Дубенський м`ясокомбінат з 02.02.1995 по 01.04.1996 та видачі відповідної довідки з урахуванням доплат за вислугу років в розмірі 60 відсотків посадового окладу.

Листом від 06.03.2019 №04.42/413/2019 Рівненський апеляційний суд повідомив позивача, що чинне законодавство зобов`язує посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичних осіб - підприємців надавати працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документи стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, установі, організації чи у фізичної особи-підприємця, необхідні для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо). Відповідна інформація щодо колишніх працівників видається на підставі архівних документів, тобто, відповідно до встановленого на час перебування у трудових відносинах із установою стажу. При цьому, порядок перерахунку такого стажу особам, які на час звернення не перебувають із установою у трудових відносинах, чинним законодавством не передбачений (а.с.9).

Вважаючи дії Рівненського апеляційного суду протиправними, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя визначені Конституцією України та Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, (далі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до абзацу 2 пункту 25 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VII передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Частиною 6 статті 69 Закону №1402-VIII передбачено, що для цілей цього Закону вважається: 1) вищою юридичною освітою - вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку; 2) стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти.

Так, Постановою Рівненського міського суду від 26.06.2017 у справі №569/6120/17, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017, позов ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання незаконною відмови у перерахунку грошового утримання судді у відставці задоволено частково. Визнано незаконною відмову Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області у перерахунку ОСОБА_1 його грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести перерахунок ОСОБА_1 його грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди, починаючи з 01 березня 2017 року (а.с.10-13).

Зазначеним рішенням, яке набрало законної сили, як це вірно встановлено судом першої інстанції зазначено, що стаж роботи позивача, який дає йому як судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, становить 23 роки 11 місяців 21 день (20 років 5 місяців 15 днів (безпосередня робота на посаді судді) + 1 рік 6 місяців (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі) + 2 роки 6 днів (період проходження строкової військової служби) (а.с.10-13).

Частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, 05.08.2018 року, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 12.07.2018 року № 2509-VIII, статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що будь-яких обмежень щодо дії частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII (в редакції змін, внесених Законом №2509-VIII) в часі та суб`єктного складу (діючих суддів або ж суддів у відставці) Законом №1402-VІІІ не встановлено.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після здобуття 02.02.1995 вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста позивач продовжував працювати на посаді юрисконсульта у Орендному підприємстві "Дубенський м`ясокомбінат", звідки був звільнений 30.03.1996 та призначений з 01.04.1996 суддею Рівненського міського суду.

Враховуючи рішення Ради суддів України від 01.03.2019 №12, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неправомірності відмови відповідача щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на доплату за вислугу років, періоду роботи з 02.02.1995 по 30.03.1996 юрисконсультом Орендного підприємства "Дубенський м`ясокомбінат" та правильністю висновків суду про те, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді відповідно до частини другої статті 137 Закону №1402-VIII, зі змінами, внесеними Законом № 2509-VIII, з 05.08.2018 підлягає зарахуванню також стаж його професійної діяльності за спеціальністю після здобуття ним вищої юридичної освіти, а саме: з 02 лютого 1995 року по 30 березня 1996 року, що становить 423 дні, тобто: 1 рік 1 місяць 28 днів. Загальний стаж роботи позивача на посаді судді, з урахуванням постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 26.06.2017 у справі №569/6120/17, становить 25 років 1 місяць 19 днів (23 роки 11 місяців 21 день + 1 рік 1 місяць 28 днів).

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими аргументи скаржника про неможливість зарахування позивачу вищевказаного періоду роботи до стажу роботи на посаді судді у зв`язку з не перебуванням ОСОБА_1 в трудових відносинах з Рівненським апеляційним судом, оскільки порядок такого перерахунку законодавством не передбачений та вважає вірними висновки суду першої інстанції, щодо обов`язку суду здійснювати перерахунок стажу судді, в якому суддя працював до виходу у відставку, а в разі ліквідації, реорганізації чи перейменування суду, в якому раніше працював суддя, - новоутвореного суду з урахуванням інстанційності, територіальності, спеціалізації, бо такий перерахунок безпосередньо впливає на розмір суддівської винагороди, з урахуванням якої орган Пенсійного фонду повинен обчислити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відмова відповідача видати позивачу запитувану довідку з відображенням перерахованого стажу роботи на посаді судді, як це вірно зазначає суд першої інстанції, унеможливлює здійснення у встановленому порядку перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, що має наслідком порушення права позивача на отримання належного грошового утримання в розмірі, встановленому законом, з урахуванням всіх визначених законом складових.

Суд апеляційної інстанції, аналізуючи обставини справи, чинне законодавство погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 02.02.1995 по 30.03.1996 на посаді юрисконсульта Орендного підприємства "Дубенський м`ясокомбінат" до стажу роботи судді, що дає право на доплату за вислугу років.

Відповідно до частин 3, 4 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI встановлено, що посадовий оклад суддів залежить від розміру мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 року № 5-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891 (далі - Порядок 3-1). Пунктом 4 Розділу ІІ Порядку№3-1 передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Суд апеляційної інстанції також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що право на отримання довідки про розмір суддівської винагороди позивач набув: з 05.08.2018 - у зв`язку з набранням чинності частини другої статті 137 Закону №1402-VIII; з 04.12.2018 - у зв`язку з визнанням такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 133 Закону №2453-VI на підставі рішенням Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018; з 01.01.2019 - у зв`язку з підняттям розміру мінімальної заробітної плати на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року №2629-VIII.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що відмова відповідача у видачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням доплати за вислугу років в розмірі 60 відсотків посадового окладу, станом на 05.08.2018, 04.12.2018 та 01.01.2019, є протиправною та з метою повного відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 довідку про розмір суддівської винагороди для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, з відображенням розміру суддівської винагороди станом на: 05.08.2018; 04.12.2018; 01.01.2019, з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Враховуючи встановленні обставини справи та норми чинного законодавства суд апеляційної інстанції прийшов до неспростовного переконання про протиправність відмови у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням доплати за вислугу років в розмірі 60 відсотків посадового окладу та наявність підстав для зарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на доплату за вислугу років, періоду роботи з 02.02.1995 по 30.03.1996 юрисконсультом ОП "Дубенський м`ясокомбінат".

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 3 статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» та ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу, зокрема, однією з таких вимог є вимога про якість закону.

Так, вирішуючи справу «Гроппера радіо АГ» та інші проти Швейцарії» (заява №10890/84) Європейський суд з прав людини у п.68 свого рішення від 28 березня 1990 року зазначив, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охоплювати, а також кількості та статусу тих, до кого він застосовується».

У справі «Круслен проти Франції» рішення від 24 квітня 1990 року Європейський Суд зазначив, що «словосполучення «згідно із законом» передбачає певну якість такого закону, вимагаючи, щоб він був доступний для особи і вона могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права».

Відповідно до параграфів 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Корецький та інші проти України» вислів «передбачений законом» у другому пункті статті 11 Конвенції не тільки вимагає, щоб дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, але також містила вимогу щодо якості закону. Закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю для того, щоб вона могла, якщо це необхідно, за допомогою кваліфікованих радників передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити означена дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується.

В свою чергу, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції рішення прийнято на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненського апеляційного суду залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі № 460/608/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т.І. Шинкар

Судді В.В. Святецький

М.А. Пліш

Повне судове рішення складено 11.09.2019