Справа № 500/1643/19
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа №500/1643/19

17 вересня 2019 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Мартиць О.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про відвід судді в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільської місцевої прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №500/1643/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільської місцевої прокуратури про визнання дій відповідача протиправними щодо ненадання повної інформації на запит на інформацію від 03.06.2019 та зобов`язання відповідача надати позивачу повну інформацію на його запит на інформацію від 03.06.2019.

16.09.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача ОСОБА_1 поступила заява про відвід судді Мірінович У.А. Загалом, заява позивача про відвід головуючому судді обґрунтована незгодою з процесуальними рішеннями судді.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 заяву позивача про відвід судді Мірінович У.А. у справі №500/1643/19 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської місцевої прокуратури про визнання дій відповідача протиправними щодо ненадання повної інформації на запит на інформацію від 03.06.2019 та зобов`язання відповідача надати позивачу повну інформацію на його запит на інформацію від 03.06.2019, передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для розгляду заяви про відвід. Провадження у справі зупинено до вирішення заяви про відвід.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019 заяву про відвід судді Мірінович У.А. в адміністративній справі №500/1643/19 передано для розгляду судді Тернопільського окружного адміністративного суду Мартиць О.І.

Частиною восьмою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 КАС України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід судді суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід.

Вивчивши заяву позивача про відвід судді Мірінович У.А., суд дійшов наступного висновку.

Підставою для відводу послужили прийняті судом процесуальні рішення. На думку заявника, ухвали суду про відмову на підставі частини першої статті 80 КАС України, частини восьмої, дев`ятої статті 79 КАС України та частини другої статті, третьої статті 92 КАС України в задоволені клопотань про виклик свідка, витребування доказів, та долучення доказів заявлених позивачем під час розгляду справи по суті, свідчить про упередженість та необ`єктивність головуючої суді. Крім того, як вважає заявник, суд втручався у його приватне життя з`ясувавши у позивача, з метою недопущення порушення строку розгляду справи внаслідок недобросовісного використання сторонами своїх процесуальних прав та обов`язків, про наявність у позивача юридичної освіти та причини заявлення лише після дослідження доказів та перед виходом суду до нарадчої кімнати, клопотання про відкладення розгляду справи для залучення позивачем представника для участі у справі.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне.

Так, статтею 36 КАС України встановлено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, суд вважає, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При цьому, незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанцій.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства). Щодо суб`єктивного тесту, то він полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Проте презюмується особиста неупередженість. Щодо об`єктивного тесту, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки суддів, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості суддів. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення ЄСПЛ у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність судді презюмується.

Згідно із частиною четвертою статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку про відсутність підстав визначених Кодексом адміністративного судочинства України, відповідно до яких суддя Мірінович У.А. підлягає відводу через упередженість у цій справі, оскільки, як встановлено статтею 36 КАС України, процесуальні рішення судді, не можуть бути підставою для відводу.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість головуючого судді в результаті розгляду даної адміністративної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості при розгляді даної справи не вбачається.

Враховуючи наведене, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування обставин упередженості судді Мірінович У.А. у розгляді адміністративної справи №500/1643/19, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача про відвід судді Мірінович У.А. та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Мірінович У.А. в адміністративній справі №500/1643/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільської місцевої прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до статті 294, частин другої та третьої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження даної ухвали окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 17.09.2019.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.