Справа № 800/671/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

Київ

справа №800/671/16

адміністративне провадження №П/9901/321/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я., Усенко Є.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання: Хлуд Т.Ю.;

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача (ПУ) Гуцал Д.С.

представник відповідача (ВРП) Склярук Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу №800/671/16 за позовом ОСОБА_1 до Президента України, Вищої ради правосуддя (яка є правонаступником Вищої ради юстиції) про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2016 року ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернулася до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, з позовом до Президента України (надалі також відповідач), Вищої ради юстиції (надалі також - ВРЮ), правонаступником якої є Вища рада правосуддя (надалі також - ВРП), в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.149-151, т.2 а.с. 99-105) просила:

- визнати бездіяльність Президента України щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області неправомірною;

- визнати дії Президента України щодо повернення матеріалів до ВРЮ (ВРП) неправомірними;

- визнати дії ВРЮ (ВРП) з невирішення питання про призначення на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області такими, що не відповідають абзацу другому пункту 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Конституції України" (щодо правосуддя) та зобов`язати внести відповідне подання;

- зобов`язати Вищу раду юстиції внести відповідне подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області відповідно до Конституції України з урахуванням внесених Законом України "Про внесення змін до Конституції України" (щодо правосуддя) змін;

- зобов`язати Президента України видати Указ про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області відповідно до Конституції України з урахуванням внесених Законом України "Про внесення змін до Конституції України" (щодо правосуддя) змін;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 150 000 грн моральної шкоди.

Також просила відшкодувати їй витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що вона є кандидатом на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області та процедуру добору на посаду судді пройшла у 2012 році. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) від 5 березня 2014 року отримала рекомендацію про призначення на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області. Рішенням Вищої ради юстиції від 17 вересня 2015 року №507/5/15-15 внесено подання Президентові України про її призначення на посаду судді.

Тобто, з моменту внесення рекомендації ВККС про її призначення і до моменту подання цього позову пройшло майже 3 роки, а з моменту розгляду цієї рекомендації і внесення ВРЮ відповідного подання Президентові - понад 1 рік.

Вказане, на думку позивача є свідченням бездіяльності Президента України, яка є неприйнятною у розумінні міжнародних стандартів, засад правової визначеності та конституційних принципів. При цьому, зазначає, що інших кандидатів, які пройшли процедуру добору значно пізніше за неї, Указами Президента України було призначено на посади суддів, що на думку позивача, є свідченням дискримінаційного підходу та потребує безперечного захисту її прав у відповідності до статті 8, статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 1 Протоколу №12 до неї.

30 вересня 2016 року набув чинності Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), яким встановлено нові процедури призначення на посаду судді, у зв`язку з чим вона, як кандидат на посаду судді, яка мала один з найвищих балів, опинилася у стані юридичної невизначеності. Звернувшись до Адміністрації Президента з приводу зазначеної ситуації, отримала відповідь, що подання відносно неї 25 жовтня 2016 року повернуто до ВРЮ.

Таке повернення матеріалів, на думку позивача, є незаконним і дискримінуючим, оскільки непризначення її на посаду відбулось з невідомих для неї причин, у зв`язку з бездіяльністю Президента України.

Позивач зазначає, що оскільки результати кваліфікаційного іспиту та конкурсу на посаду є діючими, непризначення на таку посаду через прийняття нових законів є невиправданим втручанням у її права. При цьому, саме по собі внесення Президенту України подання про призначення судді на посаду вперше має церемоніальний характер і є фактичним обов`язком Президента України підписати відповідний Указ. Проте, починаючи з 2014 року і дотепер порушуються її права щодо вільного доступу до професії судді.

Оскільки її право на посаду судді є беззаперечним з точки зору чинного законодавства, а повноваження ВРП фактично здійснює ВРЮ, позивач вважає, що вона має бути призначена на посаду судді шляхом направлення ВРП відповідного подання Президенту України для видачі Указу, який видається не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП. При цьому позивач зазначає, що вона відповідає новим критеріям щодо вікового цензу та наявного юридичного стажу, які визначені новим Законом № 1402-VIII.

Неприйнятно тривала бездіяльність щодо призначення на посаду судді, яка продовжується більш ніж три роки, завдає глибокі душевно-емоційні страждання і завдає моральну шкоду, яку позивач оцінює у 150 тис. грн. та просить стягнути її з відповідачів.

У лютому 2017 року від ВРЮ надійшли заперечення на адміністративний позов (т.1 а.с.58-62), у яких вона просить відмовити у задоволенні позову до ВРЮ. Зазначає, що у вересні 2015 року ВРЮ прийняла рішення №507/5/15-15 про внесення подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області строком на п`ять років. 15 жовтня 2015 року ВРЮ надіслала подання №35/5/12-15 Президентові України про призначення на посади суддів вперше, в тому числі і щодо позивача. 30 листопада 2015 року від Адміністрації Президента України у відповідь на лист ВРЮ від 18 листопада 2015 року №8638/0/9-15 щодо необхідності проведення додаткової перевірки особових справ кандидатів, які протягом 2013-2015 років рекомендовані ВККС на посаду суддів вперше, а також беручи до уваги звернення Служби Безпеки України від 11 листопада 2015 року №14/5/2-12057-кт стосовно здійснення заходів щодо встановлення фактів можливого скоєння службовими особами ВККС службових злочинів, були повернуті подання ВРЮ щодо 78 кандидатів, в тому числі і позивача.

4 серпня 2016 року ВРЮ повторно направила подання Президентові України про призначення позивача на посаду судді. Водночас 30 вересня 2016 року набрали чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) та Закон № 1402-VIII, у зв`язку з чим воно не було розглянуто та 25 жовтня 2016 року з матеріалами направлено до ВРП. Обставина, що наразі ВРП не здійснює свої повноваження з розгляду питання про призначення суддів на посади, викликана законодавчими змінами, у зв`язку з чим вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, в тому числі й щодо стягнення моральної шкоди.

У березні 2017 року від ВРП надійшли додаткові заперечення (т.1 а.с.132-133), в яких ВРП просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на засіданні 23 лютого 2017 року було ухвалено рішення передати ВККС не розглянуті до дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідні матеріали про призначення на посади суддів вперше, зокрема, щодо призначення на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 Також вказує на безпідставність вимоги позивача про зобов`язання прийняти ВРП рішення про внесення подання про призначення її на посаду, оскільки ВРП є колегіальним органом, рішення якої ухвалюється більшістю членів ВРП.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2018 року справу прийнято до свого провадження, а протокольною ухвалою суду від 1 лютого 2018 року здійснено заміну відповідача - ВРЮ, її правонаступником - Вищою радою правосуддя (надалі також - ВРП).

У січні 2018 року від ВРП надійшов відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві фактично підтримано раніше викладену у запереченнях позицію щодо відсутності неправомірних дій ВРП та відсутності підстав для зобов`язання її внести подання про призначення позивача на посаду судді.

У січні 2018 року від представника Президента України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній посилається на те, що після 30 вересня 2016 року з огляду на імперативні приписи Закону №1401-VIII та Закону № 1402-VІII Глава держави позбавлений права приймати рішення щодо призначення суддів вперше на п`ять років на підставі подань ВРЮ, навіть якщо вони надійшли раніше цієї дати.

У відповіді на відзив, який надійшов у лютому 2018 року, позивач посилається на необґрунтованість позиції відповідачів. Зазначає, що якщо Президентом не було допущено протиправних дій, то допущена ним помилка має бути виправлена шляхом внесення змін до Указу Президента від 24 та/або 29 вересня 2016 року №410/2016 і №425/2016 відповідно, таким чином призначивши її на посаду судді, оскільки захист порушеного права на професію судді має відбутися у беззаперечний спосіб. Зазначає, що відповідачами порушено її «законні очікування» на посаду, оскільки такі так і не були реалізовані через бездіяльність відповідачів, яка є в тому числі дискримінаційною по відношенню до неї. Жодна зміна у законодавстві не може впливати на вже існуючі права громадян, якщо вони здобули ці права у законний спосіб, їх не може бути позбавлено існуючих прав у будь-якому випадку. У разі ж такого позбавлення, держава має нести відповідальність за правовий нігілізм, а суд має захищати порушення цих прав у спосіб, що максимально відновлює попередній правовий стан особи, права якої порушено. Крім того, церемоніальна роль Президента у видачі відповідного Указу залишилась незмінною, а тому лише нівелювання п`ятирічного строку інституту призначення суддів не може бути підставою для непризначення позивача. Отже, її має бути призначено на посаду судді безстроково.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2019 року, який проведено на підставі Розпорядження Заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду у зв`язку з неможливістю участі судді Анцупової Т.О. у подальшому розгляді цієї справи, визначено новий склад суду: головуючий суддя Гімон М.М. (суддя-доповідач), судді: Бившева Л.І., Олендер І.Я., Ханова Р.Ф., Усенко Є.А.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Гімона М.М. від 28 травня 2019 року справу прийнято до свого провадження та у зв`язку із визначенням нового складу суду розгляд справу розпочато спочатку (т.2 а.с.88-89).

Під час розгляду справи постало питання дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом, у зв`язку із чим позивачу було запропоновано надати пояснення з цього приводу та навести поважні причини, які вплинули на своєчасність подання позову.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що вважає строк звернення до суду не пропущеним, оскільки порушення її прав з боку Президента України та ВРП є триваючими і досі не припинились, тому що за наявності законних підстав ВРП не вирішує питання про призначення її на посаду судді, а Президент України не видає відповідний указ про призначення позивача на посаду судді. На пропозицію суду навести поважні причини, з яких вона протягом місяця після отримання інформації про повернення Президентом України матеріалів про призначення кандидатів на посади суддів вперше, в т.ч. позивача, які не було розглянуто до 30 вересня 2016 року, до Вищої ради юстиції, позивач пояснила, що мала за місцем своєї роботи велику завантаженість, яка не дозволяла швидко ознайомитися із нормативною базою та підготувати необхідні документи.

Представники відповідачів у судовому засіданні посилалися на те, що спірні правовідносини стосуються прийняття позивача на публічну службу і позивач мала право звернутися до суду в межах строків встановлених для цього, проте таким правом не скористалася. Звертаючись до суду з цим позовом лише у грудні 2016 року, строк звернення до суду пропущено, і поважних причин для його поновлення немає.

Заслухавши пояснення сторін, суд встановив такі обставини.

ВККС відповідно до рішення від 5 березня 2014 року №37/пп-14 рекомендувала ВРЮ призначити ОСОБА_1 на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області. Вирішила виключити ОСОБА_1 з резерву на заміщення вакантних посад суддів з 5 березня 2014 року.

Рішенням від 17 вересня 2015 року № 507/0/15-15 Вища рада юстиції вирішила внести подання Президентові України про призначення позивача на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області строком на п`ять років (т.1 а.с.14-15).

Документи надійшли до Адміністрації Президента України у жовтні 2015 року. Відповідно до клопотання ВРЮ, зареєстрованого в Адміністрації Президента України 19 листопада 2015 року, ці документи 30 листопада 2015 року були повернуті ВРЮ для додаткової перевірки (т.1 а.с.16-20). Підставою для цього стало те, що 13 листопада 2015 року до ВРЮ надійшов лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України, у якому висловлено прохання щодо надання для ознайомлення матеріалів особових справ кандидатів, які протягом 2013-2015 років рекомендовані рішеннями ВККС на посади суддів вперше, а також щодо вирішення питання про проведення додаткової перевірки.

Повторно подання ВРЮ щодо призначення суддів, зокрема, ОСОБА_1, направлено Президентові України та зареєстроване в Адміністрації Президента України 4 серпня 2016 року (а.с.63-70).

25 жовтня 2016 року у зв`язку із набранням 30 вересня 2016 року чинності Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 2 червня 2016 року № 1401-VIII матеріали Вищої ради юстиції про призначення кандидатів на посади суддів вперше, в т.ч. позивача, які не було розглянуто до 30 вересня 2016 року, повернуто з Адміністрації Президента України для їх розгляду Вищою радою правосуддя (т.1 а.с.19, 113-115).

Вказані обставини підтверджені дослідженими судом доказами та не оспорюються сторонами.

Статтею 74 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 7 липня 2010 року (в редакції до 30 вересня 2016 року; далі - Закон № 2453-VI) передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання ВРЮ, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору кандидатів на посаду судді. Будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду судді. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів. Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРЮ.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ набрав чинності з 30 вересня 2016 року. Положеннями вказаного Закону №1402-VІІІ на виконання норм Конституції України (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)") змінено підхід до формування суддівського корпусу.

Пунктом 29 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що кандидати на посаду судді, які були зараховані до резерву на заміщення вакантних посад суддів та включені до рейтингового списку, у разі якщо закінчення трирічного строку припало на період одного року до набрання чинності цим Законом, а також кандидати, щодо яких на день набрання чинності цим Законом внесені рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, але яких не призначено на посаду судді, мають право взяти участь у доборі на посаду судді у порядку, встановленому цим Законом, без складання відбіркового іспиту та проходження спеціальної підготовки. Такі кандидати повторно складають кваліфікаційний іспит та беруть участь у конкурсі на зайняття посади судді відповідно до результатів такого іспиту.

Закон №1402-VІІІ офіційно оприлюднено - опубліковано 16 липня 2016 року у газеті "Голос України" за №132-133, 26 липня 2016 року в Офіційному віснику України за №56, а 31 серпня 2016 року - в газеті "Урядовий кур`єр" за №162.

Відповідно до абзацу другого пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII матеріали та подання ВРЮ про призначення суддів строком на п`ять років, не розглянуті до дня набрання чинності цим Законом, повертаються до ВРП для вирішення питання про призначення суддів на посади відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.

Виходячи зі змісту наведених норм, Президент України до набрання чинності Законом №1402-VIІI, тобто до 30 вересня 2016 року, був наділений повноваженнями щодо видання указу про призначення на посаду судді вперше на п`ять років на підставі подання ВРЮ протягом 30 днів з дня надходження такого подання, тоді як після 30 вересня 2016 року з огляду на наведені імперативні приписи Законів №1401-VIII та № 1402-VІII він вже позбавлений права приймати рішення щодо призначення суддів вперше на п`ять років на підставі подань ВРЮ, навіть якщо вони надійшли раніше цієї дати.

Останнє подання ВРЮ про призначення ОСОБА_1 на посаду судді надійшло до Адміністрації Президента України 4 серпня 2016 року і Президент України мав видати відповідний указ не пізніше тридцяти днів з дня його надходження. Проте, до спливу встановленого законом строку для видання указу, тобто до 4 вересня 2016 року відповідний указ виданий не був, не видано його і до 30 вересня 2016 року.

Отже, про порушення своїх прав Президентом України ОСОБА_1 повинна була дізнатися саме 30 вересня 2016 року, тобто з моменту втрати Президентом України повноважень здійснювати перше призначення на посаду судді строком на п`ять років на підставі подань ВРЮ, оскільки з вказаної дати підстави для обґрунтованих сподівань щодо видання указу відпали, а тому бездіяльність, на якій наголошує позивач, припинилась в силу зміни правового регулювання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 червня 2018 року (справа №800/102/17).

5 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя". Абзацами 1, 3 та 4 пункту 13 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону встановлено, що:

- матеріали та подання Вищої ради юстиції про призначення на посади суддів вперше, не розглянуті до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", передаються до Вищої ради правосуддя для вирішення питання про призначення відповідних суддів (внесення відповідних подань);

- кандидати на посаду судді, матеріали щодо яких передані до Вищої ради правосуддя згідно з абзацом першим цього пункту і які не пізніше ніж на шістдесятий день з дня набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII відповідають вимогам для призначення на посаду судді відповідно до Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, повторно складають кваліфікаційний іспит, проходять спеціальну перевірку та беруть участь у конкурсі на зайняття посади судді;

- для проведення спеціальної перевірки, кваліфікаційного іспиту та конкурсу на зайняття посади судді Вища рада правосуддя передає відповідні матеріали Вищій кваліфікаційній комісії суддів України.

Суд установив, що матеріали та подання ВРЮ про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області строком на п`ять років не були розглянуті до дня набрання чинності Закону №1402-VІІІ, Закону №1401-VIII, Закону №1798-VIII.

У зв`язку з цим Адміністрація Президента України листом від 25 жовтня 2016 року № 02-01/3080 (т.1 а.с.78) повернула до ВРЮ відповідні матеріали для вирішення питання про призначення суддів на посади відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.

Листом від 25 жовтня 2016 року №12-09/2534 Адміністрація Президента України повідомила позивача про те, що матеріали про призначення ОСОБА_1 на посаду судді 25 жовтня 2016 року повернуто до Вищої ради юстиції.

Отже, про повернення своїх документів до ВРЮ ОСОБА_1 достеменно дізналася у жовтні 2016 року.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду, суд виходить з такого.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 17 частини першої статті 4 цього Кодексу встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином професійна діяльність суддів є публічною службою, а тому спір щодо призначення особи на посаду судді стосується прийняття на публічну службу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 99 КАС України (у редакції, чинній на дату звернення з позовом до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічні положення щодо строку звернення до адміністративного суду, у тому числі у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, передбачені частинами першою - третьою та п`ятою статті 122 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі спір виник з приводу прийняття позивача на публічну службу, тому до спірних правовідносин має застосовуватись місячний строк звернення до суду, який належить відраховувати від дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (у редакції, чинній на дату звернення з позовом до суду) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, за процесуальним законодавством діючим на час звернення позивача до суду з позовом, а так само і діючим на час розгляду справи, наслідком пропуску строку звернення до суду у разі відсутності підстав для визнання причин пропуску строку поважними, є залишення позовної заяви без розгляду.

В пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (Заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, № 93).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

З адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 28 грудня 2016 року.

Отже, позовні вимоги у цій справі щодо визнання протиправною бездіяльності Президента України заявлені майже через чотири місяці з дня, коли позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а вимоги щодо неправомірного повернення матеріалів до ВРЮ заявлені більше ніж через два місяці з дня повідомлення позивачу Адміністрацією Президента України відомостей про їх повернення.

Таким чином, позивачем пропущений строк звернення до суду.

Наведені суду причини пропуску такого строку, як то велика завантаженість на роботі, колегія суддів вважає неповажними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно перешкоджали позивачу вживати заходи для своєчасного захисту своїх інтересів у випадку добросовісного використання процесуальних прав. Поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість, таких обставин позивачем не наведено, а судом - не встановлено.

З доводами позивача про те, що порушення її прав триває і досі, оскільки подання ВРЮ про призначення її суддею залишилось не реалізованим та є до тепер не скасованим, погодитись не можна, тому що внаслідок вищенаведених змін в законодавстві щодо формування суддівського корпусу в Україні, які набули чинності з 30 вересня 2016 року, реалізація такого подання за попередньою процедурою є неможливою, відповідно правовідносини з цього приводу припинилися.

Враховуючи, що позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, і підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом вказані ОСОБА_1 визнаються судом неповажними, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, вимоги щодо зобов`язання відповідачів вчинити певні дії та стягнути завдану шкоду є нерозривно пов`язаними з вимогами про визнання їх дій та бездіяльності протиправними, оскільки за змістом статті 245 КАС України ухвалення судом рішення про зобов`язання вчинити дії є наслідком визнання протиправною бездіяльності, а тому позов у цій справі підлягає залишенню без розгляду у повному обсязі.

Верховний Суд враховує, що позивач не позбавлений був права разом з іншими кандидатами претендувати на вакантні посади суддів у судовій системі України, в якій «впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни» (рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» («Kulykov and Others v. Ukraine») від 19 січня 2017 року, заява № 5114/09 та 17 ін., § 148). Для цього положення Закону № 1402-VIII передбачали можливість реалізувати право на доступ до суддівської професії через участь у доборі на посаду судді у порядку, встановленому цим Законом, без складання відбіркового іспиту та проходження спеціальної підготовки (пункт 29 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII).

Враховуючи, що позов у цій справі залишається без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 100 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), статтями 3, 122, 123, 240, 256 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року), суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України, Вищої ради правосуддя (яка є правонаступником Вищої ради юстиції) про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, але може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.І. Бившева

І.Я.Олендер

Р.Ф. Ханова

Є.А. Усенко ,

Судді Верховного Суду