Справа № 748/2214/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа №748/2214/16-а

адміністративне провадження №К/9901/43542/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Ганечко О. М., судді: Літвіна Н. М., Коротких А. Ю.) від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області (далі - Погорільська сільрада), голови Погорільської сільради, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Погорільської сільради в особі сільського голови Василенка Віктора Володимировича щодо невидачі на ім`я позивача нового свідоцтва про сумарну номінальну вартість викуплених майнових паїв; зобов`язати Погорільську сільраду вчинити дії по оформленню свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1 , як члена КСП « Родіна », на майновий пай, що становить 13,4583% у майні КСП «Родіна».

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Погорільської сільради в особі голови Василенка В. В. щодо невидачі позивачу нового свідоцтва на сумарну номінальну вартість викуплених майнових паїв. Зобов`язано Погорільську сільраду розглянути питання по оформленню на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на майновий пай, що становить 13,4583% у майні КСП «Родіна», та знаходиться у с. Лосівка, Семенівського району, Чернігівської області, у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Приймаючи таке судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем були виконані усі необхідні дії, спрямовані на отримання нового свідоцтва про право власності на придбанні ними майнові паї, а тому відмова відповідача у видачі такого свідоцтва є протиправною. Крім того, апеляційний суд зазначив, що у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади, у зв`язку з чим вимоги в частині зобов`язання Погорільської сільради розглянути питання щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на майновий пай також підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Погорільська сільрада звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі Погорільська сільрада зазначає, що нею правомірно відмовлено ОСОБА_1 у оформленні свідоцтва про право власності на майновий пай, оскільки останнім було надано неповний пакет документів для такого оформлення, зокрема були відсутні копії паспортів та індивідуальних податкових номерів попередніх власників зазначених паїв.

14 березня 2017 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 11 вересня 2019 року прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.

07 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Погорільської сільради із заявою про оформлення свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) на суму 165151 (сто шістдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят одна),00 грн.

До поданої заяви були додані такі документи: оригінали майнових сертифікатів, договори купівлі-продажу на майнові паї та акти прийому-передачі. При цьому зазначені документи посвідченні належним чином відповідно до листа Міністерства аграрної політики України від 20 квітня 2005 року № 37-17-2/5492.

07 вересня 2016 року Виконавчий комітет Погорільської сільради листом

№ 02-18/366 відмовив ОСОБА_1 у оформленні свідоцтв прав власності на майнові паї, зазначивши, що позивачем надано неповний пакет документів, а саме не було надано копій паспортів та ІПН продавців зазначених паїв.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вільне здійснення права власності на паї, зокрема передача паїв в оренду, купівля-продаж майнових паїв, дарування, міна, передача у спадщину передбачена Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 (62/2001) «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки».

На виконання цього Указу, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» було затверджено порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, у відповідності до якого для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.

Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Аналогічний порядок також закріплено у листі Міністерства аграрної політики України від 20 квітня 2005 року № 37-17-2/5492.

Крім того, наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» в частині використання майнових паїв їх власниками передбачено право власника відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Отже, переліченими вище нормативними документами закріплений виключний перелік документів, які необхідно надати особі для проведення відповідних реєстраційних дій (отримання свідоцтва про право власності на майновий пай).

Таким чином, колегія судів погоджується з висновками апеляційного суду, що посилання скаржника на ненадання позивачем копій паспортів та ІПН продавців зазначених паїв є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодним нормативним актом не передбачено надання, додатково до зазначеного переліку, копій паспортів попередніх власників/продавців майнових паїв та їх ІПН.

Крім того, ОСОБА_1 на виконання викладених вище вимог законодавства були виконані всі дії, які необхідні для отримання нового свідоцтва про право власності на придбані, згідно договорів купівлі-продажу, майнові паї.

Інших доводів та доказів, аніж ті, які були оцінені судами попередніх інстанцій, касаційна скарга не містить.

Ураховуючи зазначене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вважає вірними висновки Київського апеляційного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльність Погорільської сільради щодо невидачі ОСОБА_1 нового свідоцтва про сумарну номінальну вартість викуплених майнових паїв та зобов`язання відповідача розглянути питання по оформленню такого свідоцтва у відповідності до вимог чинного законодавства України.

За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Погорільської сільської ради Семенівського району Чернігівської області залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: А. А. Єзеров

С. М. Чиркін