Справа № 480/2517/19
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 р. Справа №480/2517/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Михайленко О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Сапіча В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/2517/19

за позовом ОСОБА_1

до Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області,

третя особа - ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Кияницької сільської ради від 21.05.2019 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у межах населеного пункту с. Кияниця Сумського району Сумської області, та зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 ОСОБА_2 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні на 10.09.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.04.2019 позивач на підставі ст. 118 Земельного кодексу України звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. До заяви, було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Рішенням від 21.05.2019 відповідач відмовив у наданні дозволу у зв`язку з тим, що на бажану позивачем земельну ділянку раніше надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншій особі.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та зазначає, що законодавством України встановлено вичерпний перелік підстав для законної відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов`язано суб`єкта владних повноважень мотивувати своє рішення і мотивувати тільки вказаними у статті 118 Земельного кодексу України підставами. Відповідач, мотивуючи свою відмову, на вказаний у законі перелік не спирався і відмовив з причини, яка не встановлена законом - у зв`язку із тим, що стосовно вказаної земельної ділянки раніше надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою у 1993 році.

Позивач зауважує, що клопотання на розроблення проекту землеустрою вказує лише на намір суб`єкта реалізувати своє право на безоплатну приватизацію, але не являється майновим безумовним правом особи. Якщо особа протягом тривалого часу не реалізовує своє право на безоплатну приватизацію, то є цілком справедливим, що право на безоплатну приватизацію цієї ділянки може реалізувати інша особа. Надання дозволу іншій особі вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, у письмовому відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою відмови Кияницької сільської ради у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою було те, що на бажану для позивача земельну ділянку по АДРЕСА_1 ще в 1993 році був вже наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою іншій особі, а саме мешканцю с. Кияниця ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується рішенням виконкому Кияницької сільської ради № 64 від 30.11.1993. Більш того, відповідно до рішення виконкому Кияницької сільської ради № 57 від 20.06.1995, спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_2 у власність. Таким чином, ОСОБА_2 отримав власності на спірну земельну ділянку, і якщо він навіть до цього часу його не зареєстрував у встановленому законом порядку, то це не позбавляє його такого права, оскільки він може його зареєструвати у любий зручний для нього час.

На переконання відповідача, ця обставина, без попереднього позбавлення ОСОБА_2 права власності і вилучення у нього спірної земельної ділянки, позбавляє сільську раду можливості надавати дозвіл для повторного виготовлення проекту землеустрою на цю ділянку з метою її подальшої приватизації.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову до суду не подав.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у межах населеного пункту с. Кияниця Сумського району Сумської області. До заяви позивач додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорту та ідентифікаційного коду (а.с. 8-9).

Рішенням Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області від 21.05.2019 "Про заяву ОСОБА_1" вирішено не погоджувати громадянину ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1500 га у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах населеного пункту АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що на бажану земельну ділянку у 1993 році надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншій особі (а.с. 10).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

З наведених норм вбачається, що проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам.

У даному випадку таким органом є Кияницька сільська рада Сумського району Сумської області.

Так, розглянувши заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, рішенням від 21.05.2019 "Про заяву ОСОБА_1 " вирішено не погоджувати громадянину ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 01500 га у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах населеного пункту АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що на бажану земельну ділянку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою у 1993 році іншій особі (а.с. 12).

При цьому, стаття 118 Земельного кодексу України, яка також регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не містить таких підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Отже, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач безпідставно послався на те, що на бажану земельну ділянку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою у 1993 році іншій особі.

Що стосується посилань відповідача на рішення Виконавчого комітету Кияницької сільської ради від 30.11.1993, яким спірна земельна ділянка була надана у приватну власність ОСОБА_2 , то суд не може взяти їх до уваги з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для його прийняття стало саме надання дозволу на розроблення проекту землеустрою іншій особі, а не перебування спірної земельної ділянки у приватній власності.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає рішення Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області від 21.05.2019 "Про заяву ОСОБА_1 " необґрунтованим, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування підлягають задоволенню.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою з огляду на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Кияницької сільської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Отже, для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Кияницьку сільську раду Сумського району Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у межах населеного пункту с. Кияниця Сумського району Сумської області.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно із положеннями ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., то суд відмовляє у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1-7 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору від 25.05.2019 № 25/06 про надання правової допомоги, рахунку № 1 від 01.07.2019, дублікат квитанції № 0.0..1 від 02.07.2019 на суму 3000, 00 грн., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5207.

Як вбачається із рахунку № 1 від 01.07.2019 позивачем було отримано та оплачено наступні послуги: надання консультації - 1 год. - 750, 00 грн.; складання та направлення позовної заяви - 3 год. - 2250,00 грн.

Однак суд звертає увагу на те, що позовна заява у даній справі підписана та подана до суду особисто позивачем, що свідчить про непідтвердженість витрат на складання та направлення позовної заяви.

Крім того, позивачем не було подано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, на підставі якого можливо було б встановити, з яких саме питань позивачем отримано консультацію, та чи пов`язані ці питання із предметом спору у даній справі.

Таким чином суд вважає, що позивачем не було належним чином підтверджено витрати на правову допомогу у сумі 3000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області від 21.05.2019 "Про заяву ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Кияницьку сільську раду Сумського району Сумської області (42335, Сумська область, Сумський район, с. Кияниця, вул. Центральна, 9, ідентифікаційний код 04391581) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 18.04.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у межах населеного пункту с. Кияниця Сумського району Сумської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області (42335, Сумська область, Сумський район, с. Кияниця, вул. Центральна, 9, ідентифікаційний код 04391581) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 16.09.2019.