Справа № 420/142/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/142/19
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, прийняте у складі суду судді: Аракелян М.М. в місті Одесі по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС з урахуванням уточненням позовних вимог, згідно якого позивач просив стягнути з Одеської митниці ДФС () середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 20 квітня 2018 року по 09 січня 2019 року з урахуванням підвищення посадових окладів, стягнути з Одеської митниці ДФС () моральну шкоду 100 000 (сто тисяч) грн., заподіяну ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) бездіяльністю органу державної влади.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Стягнуто з Одеської митниці ДФС (, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 20 квітня 2018 року по 09 січня 2019 року у розмірі 65 747 грн. 49 коп. Стягнуто з Одеської митниці ДФС (, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 15 000 грн. 00 коп. (п`ятнадцять тисяч гривень) моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 20 квітня 2018 року по 09 січня 2019 року у розмірі 65 747 грн. 49 коп. та ухвалити нове рішення про стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 20 квітня 2018 року по 09 січня 2019 року у розмірі 107 620,47 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що обставини, встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/6774/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці державної фіскальної служби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання неправомірним наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - це протиправність звільнення.

Отже апелянт вважає, що ним були наданні всі необхідні докази до Одеського окружного адміністративного суду про невідповідність «Довідки про доходи №96» наданої Одеською митницею ДФС від 20.04.2018 року у справі №815/6774/17, Одеський окружний адміністративний суд було повідомлено про розслідування в межах кримінальної справи №0001029 щодо надання Одеською митницею ДФС неправдивої інформації, а саме довідки №96 до Одеського окружного адміністративного суду. Також апелянтом були надані усі необхідні докази які підтверджують невідповідність довідки №96 фактичним даним, а саме: виписки по заробітній платі та довідка про доходи надана Одеською митницею ОСОБА_1 при звільненні, які судом першої інстанції не враховані.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано всі вимоги за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а саме п. 10 Порядку №100, оскільки сума, яку стягнув суд першої інстанції за період з 20 квітня 2018 року по 09 січня 2019 року є середнім заробітком за час невиконання рішення суду, то така має бути скоригована на коефіцієнт підвищення тарифних ставок за весь період невиконання судового рішення.

Відповідач/Одеська митниця ДФС, надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач вважає, що згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судом першої інстанції вірно встановлено розмір заробітної плати з урахуванням даних, що містять у довідки Одеської митниці ДФС від 29.03.2018 №96, згідно з якою середньомісячна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці жовтень, листопад 2017 року з вирахуванням з обов`язкової сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору склала 7941,41грн. Отже, середньоденний заробіток позивача складає 7941,41 грн./21,5 днів = 369,36 грн., а з урахуванням того, що фактично у період з 20.04.2018р. по 09.01.2019р. робочих днів вимушеного прогулу 178, то стягненню підлягає сума 369,36 грн. * 178 днів = 65747,49 грн.

При цьому відповідач вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано та правомірно відмовляє у позові в тій частині, що стосується стягнення середнього заробітку з урахуванням підвищення посадових окладів, оскільки порядок обчислення середнього заробітку не передбачає урахування підвищення посадових окладів.

Таким чином, вимога позивача щодо ухвалення рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 20.04.2018 р. по 09.01.2019 р. у розмірі 107620,47 грн. є незаконною та необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає.

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця ДФС звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги Одеської митниці ДФС ґрунтуються на тому, що на теперішній час відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання протиправними дій (бездіяльності) Одеської митниці ДФС щодо несвоєчасного поновлення позивача на роботі, а тому відсутні підстави для стягнення з Одеської митниці ДФС середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Відповідач, посилаючись на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року по справі №420/5430/18, зазначає, що поважність невиконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 є доведеною, та рішенням суду встановлено відсутність неправомірної бездіяльності відповідача щодо затримки виконання рішення суду, що в свою чергу на думку апелянта також свідчить про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Крім того, Одеська митниця ДФС вказує, що позивачем не надано до суду жодних належних та переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди. Апелянт також зазначає, що в позовній заяві не зазначено, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 наказом Одеської митниці Державної фіскальної служби №1156-о від 20 грудня 2017 року було звільнено з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 року у справі №815/6774/17 скасовано Наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби №1156-о від 20 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлено позивача на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС з 20.12.2017 року.

Крім цього, вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС та в частині стягнення з Одеської митниці державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, за один місяць, в розмірі 7941,41 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Одеської митниці Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року у справі №815/6774/17 залишено без змін.

Таким чином, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 року у справі №815/6774/17 набрало законної сили 26.06.2018 року.

10.01.2019 року Наказом Одеської митниці ДФС №33-о поновлено з 21.12.2017 року ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС та наказано приступити до виконання обов`язків за посадою державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС (а.с. 5).

З приводу затримки виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді та пов`язаної із цим необхідності стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період вимушеного прогулу позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 за період з 20.04.2018 р. по 09.01.2019 р. у розмірі 65 747 грн. 49 коп. має бути проведене, оскільки такі категорії судових рішень підлягають негайному виконанню. Така сума судом першої інстанції розрахована відповідно до Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, шляхом визначення середньоденного заробітку позивача станом на день звільнення - 369,36 грн., середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 20 квітня 2018 року по 09 січня 2019 року складає 65 747 грн. 49 коп. (178 робочих днів).

Також суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача стосовно відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.

В частині позову щодо стягнення середнього заробітку з урахуванням підвищення посадових окладів, суд першої інстанції відмовив, оскільки порядок обчислення середнього заробітку не передбачає урахування підвищення посадових окладів.

Вирішуючи справу в апеляційній інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства в Україні є обов`язковість судових рішень.

Згідно ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Згідно п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно ст.ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Посилання апелянта на відсутність у Одеської митниці ДФС об`єктивної можливості виконання рішення суду, оскільки за вказаною у рішенні посадою та згідно штатного розпису вже перебували особи, колегія суддів критично оцінює з огляду на наступне.

Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вірно вказано судом першої інстанції, аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, який полягає в обов`язку видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, рішення суду про поновлення на посаді вважається виконаним з видання наказу про поновлення на роботі та будь-які причини, у тому числі поважні, не можуть братись до уваги при вирішенні спору про стягнення середнього заробітку.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд акцентує увагу на тому, що вищезазначеною нормою КЗпП України не встановлено критеріїв поважності затримки виконання рішення. Так, суд дійсно може та повинен враховувати та оцінювати обставини конкретної справи, об`єктивні чинники, які унеможливили виконання рішення, але вони мають бути доведені та аргументовані. Належних доказів поважності затримання виконання рішення у рамках даної адміністративної справи Одеською митницею надано не було. Разом з тим, навіть наявність таких причин та об`єктивних чинників не виключає той факт, що особа була звільнена протиправно, та не виправдовує протиправність затримання виплати належної працівнику заробітної плати.

У рішенні по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

У рішенні по справі «Метаксас проти Греції» Європейським судом з прав людини встановлено, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 за період з 20.04.2018 р. по 09.01.2019 р. має бути проведене.

Щодо посилань Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду у цій справі від 03.12.2018 року по справі №420/5430/18, яким було визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця від 01.10.2018 року ВП№56997616 про накладення штрафу на Одеську митницю ДФС у розмірі 5100,00 грн., то такі посилання апелянта критично оцінюються колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно положень ч. 7 ст. 768 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, при цьому апелянтом жодним чином не обґрунтовано, яким чином скасування постанови головного державного виконавця від 01.10.2018 року ВП№56997616 про накладення штрафу впливає на факт невиконання відповідачем рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, яке підлягає негайному виконанню. Як було зазначено судами першої та апеляційної інстанції, навіть наявність об`єктивних причин затримки виконання рішення суду не виключає той факт, що особа була звільнена протиправно, та не виправдовує протиправність затримання виплати належної працівнику заробітної плати.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність врахування під час розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 за період з 20.04.2018 р. по 09.01.2019 р. довідки Одеської митниці ДФС про його доходи, наданої їм до суду першої інстанції (а.с. 6), а не довідки митниці ДФС №96 від 29.03.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 року у справі №815/6774/17 судом встановлено, що з довідкою Одеської митниці ДФС №96 від 29.03.2018 року середньомісячна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці жовтень, листопад 2017 року з вирахуванням обов`язкової сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору склала 7941,41 грн. Ця довідка міститься і в матеріалах даної справи (а.с. 91).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що саме довідка №96 від 29.03.2018 року, на підставі якої в межах справи №815/6774/17 на користь апелянта стягнуто з Одеської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу, враховуючи встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, розмір середньомісячної заробітної плати позивача за останні два календарні місяці жовтень, листопад 2017 року у розмірі 7941,41 грн., повинна застосовуватись в рамках стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду по справі №815/6774/17.

Вищезазначені обставини спростовують доводи апелянта в частині того, що обставини, встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/6774/17 стосувались виключно протиправності звільнення апелянта.

Колегія суддів наголошує, що позовні вимоги по даній справі фактично пов`язані із несвоєчасним виконанням рішення суду по справі №815/6774/17, відповідно встановлений у межах справи №815/6774/17 розмір середньомісячної заробітної плати позивача за останні два календарні місяці перед звільненням, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України доказуванню в межах даної справи не підлягає.

Крім того, щодо доводів ОСОБА_1 відносно розслідування в межах кримінальної справи №0001029 щодо надання Одеською митницею ДФС неправдивої інформації, а саме довідки №96 до Одеського окружного адміністративного суду колегія суддів зазначає, що сам факт розслідування в межах кримінальної справи №0001029, за умови відсутності вироку суду щодо факту службового підроблення, не може свідчити про невідповідність вищезазначеної довідки нормам закону. Крім того, положеннями п.2 ч. 2 ст. 361 КАС України передбачено можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, у разі встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, зокрема фальшивості письмових доказів.

Щодо доводів ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку з урахуванням підвищення посадових окладів колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією апелянта, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції, що порядок обчислення середнього заробітку не передбачає урахування підвищення посадових окладів положенням Порядку №100.

Разом з тим, відповідно до п. 10 Порядку № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2018 року в Одеській митниці ДФС відбулось підвищення посадових окладів на підставі наказу начальника Одеської митниці ДФС від 01.02.2018 року №19-аг.

Так, на переконання апелянта, суду першої інстанції під час розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду необхідно було здійснити коригування на коефіцієнт підвищення окладів.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи зі змісту п. 10 Порядку № 100, заробітна плата за проміжок часу до її підвищення коригується на коефіцієнт її підвищення за умови, якщо підвищення тарифної ставки або посадового окладу було здійснено на підставі акту законодавства або на підставі рішення, передбаченого в колективному договорі.

В даному випадку підвищення посадових окладів в Одеській митниці ДФС здійснювалось не на підставі акту законодавства або рішення передбаченого в колективному договорі, жодних доказів протилежного сторонами дор суду не надано, в матеріалах справи зазначені докази відсутні. Крім того, як вбачається з наявного у матеріалах справи листа Одеської митниці ДФС №1762/10/15-70-05-09 від 07.03.2019 року (а.с. 155), розміри посадового окладу встановлювались кожному працівнику індивідуально, в залежності від посади, яку він обіймає. Вищезазначені обставини, в їх сукупності, свідчать про те, що судом першої інстанції під час розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду правомірно не було здійснено коригування на коефіцієнт підвищення окладів.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, середньоденний заробіток позивача складає 7941,41 грн./21,5 днів = 369,36 грн., а з урахуванням того, що фактично у період з 20.04.2018р. по 09.01.2019р. робочих днів вимушеного прогулу 178, то стягненню підлягає сума 369,36 грн. * 178 днів = 65747,49 грн.

Крім того, щодо доводів апеляційної скарги Одеської митниці ДФС щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невиконання рішення суду більш ніж 7 місяців з моменту прийняття судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді дійсно вимагали від позивача докладання значних зусиль для організації свого життя, спричинили зрозуміле хвилювання щодо матеріального забезпечення себе та своєї сім`ї, а також супроводжувалось нервовою та психологічною напругою. Таким чином, зважаючи на характер правовідносин, тривалість спору та тяжкості моральних страждань і переживань позивача та з урахуванням не вчинення у встановлені строки відповідачем покладеного на нього чинним законодавством обов`язку з поновлення на посаді незаконно звільненого працівника негайно, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача стосовно відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 15000,00 гривень, яку належить стягнути на користь позивача з Одеської митниці ДФС.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційних скаргах не зазначено.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в частині відмови у задоволенні позовних вимог - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко