Справа № 522/22271/16-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/22271/16-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Кічмаренко С.М.

Час і місце ухвалення: 12:27, м. Одеса

Дата складання повного тексту: 15.03.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання незаконними рішення та дій,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради (далі ВК ОМР), Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР (з урахуванням уточнень до позовної заяви) просив суд:

- поновити ОСОБА_1 строк для подання адміністративного позову до Виконавчого комітету ОМР, Управління розвитку торгівлі та побутового обслуговування ОМР про визнання незаконним рішення та дій щодо демонтажу некапітального пункту роздрібної торгівлі (тимчасової споруди);

- визнати неправомірним та скасувати рішення ВК ОМР "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі" №383 від 26 вересня 2013 року в частині демонтажу належного ОСОБА_1 тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконними дії Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР щодо демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати договір оренди №35КД, який продовжив свою дію згідно додаткової угоди №1 від 24 жовтня 2012 року на строк до 01 червня 2015 року укладеним на новий той самий термін.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що витребування від нього нового пакету документів для продовження договору оренди майна проводилося незаконно та павільйон демонтували безпідставно, чим порушили його конституційні права у здійсненні підприємницької діяльності.

Відповідачі позов не визнали у повному обсязі та просили відмовити у його задоволені.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ВК ОМР, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР про визнання незаконними рішення та дій щодо демонтажу некапітального пункту роздрібної торгівлі - задоволено частково.

Визнано незаконним рішення ОМР від 26 вересня 2013 року за №383 про демонтаж павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконними дії Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради щодо демонтажу некапітального пункту роздрібної торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі ВК ОМР ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР:

- позивач був проінформований про рішення ВК ОМР "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі" №383 від 26 вересня 2013 року задовго до подання позову ще в 2014 році, таким чином, позивачем пропущено строк для звернення з адміністративним позовом до суду;

- демонтаж тимчасової споруди було здійснено правомірно на виконання рішення ВК ОМР "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі" №383 від 26 вересня 2013 року, яке в той момент навіть не було оскаржено ОСОБА_1 в судовому порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги ВК ОМР також зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду, а також про те, що позовна вимога про визнання договору оренди укладеним на новий строк є способом захисту цивільного права позивача і з урахуванням ч.1 ст. 15 ЦПК України та п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України має розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки остання не стосується захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, і, відповідно, для розгляду подібних вимог законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відзиву на апеляційні скарги ОСОБА_1 не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

07 липня 2012 року між ОСОБА_1 та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР укладено договір оренди індивідуально визначеного майна №35кд, згідно умов якого, предметом договору оренди було тверде покриття площею 8,7 кв.м., розташоване за адресом: АДРЕСА_1 . Строк дії цього договору, з урахуванням умов додаткової угоди, становив з 01 червня 2012 року до 01 червня 2015 року.

На орендованому твердому покриття площею 8,7 кв.м. була розміщена тимчасова споруда, належна позивачу.

Рішенням ВК ОМР "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі" від 26 вересня 2013 року №383 затверджено перелік некапітальних пунктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі, що підлягають демонтажу, серед якого за номером 69 зазначений кіоск (тимчасова споруда) позивача.

Як зазначено у самому рішенні №383, підставою для включення тимчасової споруди позивача до переліку некапітальних пунктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі, що підлягають демонтажу були акти обстеження та звернення виконавчих органів ОМР про наявність порушень при розміщенні об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі, торгівельних майданчиків їх власниками (орендарями).

Також ВК ОМР цим рішенням зобов`язав Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР: вжити заходи з проведення демонтажу об`єктів дрібно-роздрібної торговельної мережі, торговельних майданчиків згідно з переліком (додається) (п. 1.1.); у 5-денний термін з дати набуття чинності цього рішення надати приписи суб`єктам господарювання щодо проведення ними демонтажу об`єктів дрібно-роздрібної торговельної мережі, торговельних майданчиків власними силами за власний рахунок (п. 1.2.); у разі не проведення своєчасного демонтажу власниками демонтувати відповідні об`єкти дрібно-роздрібної торговельної мережі, торговельні майданчики за їх рахунок (п. 1.3.).

Демонтаж тимчасової споруди ОСОБА_1 було здійснено 16 вересня 2016 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом є поважними. Відповідачами не доведено правомірність своїх дій по винесенню оскаржуваного рішення, а також вчинення дій щодо демонтажу тимчасової споруди.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнавання договору оренди №35КД, який продовжив свою дію згідно додаткової угоди №1 від 24 жовтня 2012 року на строк до 01 червня 2015 року укладеним на новий той самий термін, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана вимога стосується спору про право, а отже повинна розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час звернення до суду, далі по тексту в цій редакції), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно листа департаменту інформації та зв`язків з громадськістю ОМР від 13 січня 2017 року №01-16/26, рішення ВК ОМР від 26 вересня 2013 року №383 "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торговельної мережі" оприлюднено:

- на офіційному сайті Одеської міської ради omr.gov.ua 01 жовтня 2013 року за посиланням: http://omr.gov.ua/ru/acts/committee/54455/;

- в газеті "Думська площа" (додаток до газети ОМР "Одесский вестник") №37 від 04 жовтня 2013 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дізнався про оскаржуване рішення ще у 2014 році, про що зазначає сам позивач.

Натомість, адміністративний позов у даній справі подано 22 листопада 2016 року після спливу встановленого у ч.2 ст. 99 КАС України строку.

Статтею 100 КАС України передбачено можливість визнання судом причин пропуску строку звернення до суду поважними. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, позивач як в позовній заяві, так і в інших заявах, клопотаннях, не наводить будь-яких пояснень та доказів щодо наявності поважних причин такого тривалого пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Судом першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 99, 100 КАС України, не досліджено та не надано оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даною позовною вимогою та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не надано, судова колегія дійшла висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Отже, наявні підстави для залишення без розгляду позову в частині вимог про визнання неправомірним та скасування рішення ВК ОМР "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі" №383 від 26 вересня 2013 року в частині демонтажу належного ОСОБА_1 тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Положеннями ст. 170 ЦК України закріплено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно ч.2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, в даному випадку, у формі укладення договору оренди індивідуально визначеного майна (твердого покриття), тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання його умов та терміну дії має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, судова колегія вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання договору оренди №35КД від 07 липня 2012 року, який продовжив свою дію згідно додаткової угоди №1 від 24 жовтня 2012 року на строк до 01 червня 2015 року, укладеним на новий строк.

Стосовно позовних вимог про визнання незаконними дій Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР щодо демонтажу тимчасової споруди, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем дійсно укладався відповідний договір оренди індивідуально визначеного майна (твердого покриття) №35КД від 07 липня 2012 року із Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР, згідно умов якого ОСОБА_1 мав право розміщувати лише некапітальні пункти дрібно-роздрібної торговельної мережі.

Разом з тим, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п.2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №244 від 21 жовтня 2011 року (далі Порядок), підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).

Згідно положень п.п.2.7., 2.12., 2.16. Порядку, паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви. Паспорт прив`язки підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації. Паспорт прив`язки підлягає реєстрації в журналі реєстрації паспортів прив`язки або електронному журналі органом, який його видав, з подальшим внесенням інформації про ТС до містобудівного кадастру.

Однак, оформлення паспорту прив`язки для розміщення спірної ТС з адміністративного позову та приєднаних до нього матеріалів не вбачається, відповідні докази цього також відсутні.

Таким чином, розміщення пункту дрібно-роздрібної торговельної мережі за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалося позивачем за відсутності належним чином оформленої дозвільної документації, а саме, за відсутності паспорта прив`язки тимчасової споруди.

Положеннями п.5.4 Правил передбачено, що демонтаж самовільно встановленого некапітального пункту дрібно-роздрібної торговельної мережі здійснюється на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради за рахунок власника.

Рішення ВК ОМР "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі" №383 від 26 вересня 2013 року встановлено порушення при розміщенні об`єктів дрібно-роздрібної торговельної мережі, торговельних майданчиків їх власниками, останнє на момент демонтажу пункту дрібно-роздрібної торговельної мережі, якій належав ОСОБА_1 (16 вересня 2016 року), не було скасоване в судовому порядку, отже, підлягало виконанню.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що пункт дрібно-роздрібної торговельної мережі, якій належав ОСОБА_1 , був демонтований правомірно.

Та обставина, що позивач, у відповідності до вимог п.п.2.2, 2.3. Порядку, неодноразово звертався до відповідачів про можливість розміщення ТС протягом 2014 -2016 років, про що зазначив суд першої інстанції, ніяким чином не надає правових підстав вважати дії Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР щодо демонтажу тимчасової споруди неправомірними.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконними дії Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР щодо демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно про необхідність відмови в їх задоволенні.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.п.2, 3 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині визнання незаконними дій Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Залишити без розгляду позов в частині визнання неправомірним та скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради "Про демонтаж об`єктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі" №383 від 26 вересня 2013 року в частині демонтажу належного ОСОБА_1 тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Закрити провадження в частині позовної вимоги про визнання договору оренди №35КД, який продовжив свою дію згідно додаткової угоди №1 від 24 жовтня 2012 року на строк до 01 червня 2015 року, укладеним на новий строк.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Ступакова І.Г. Лук`янчук О.В.