Справа № 826/12170/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року

Київ

справа №826/12170/15

адміністративне провадження №К/9901/8585/18

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укроборонекспорт" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2015 (суддя Кобилянський К.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 (головуючий суддя Борисюк Л.П., судді: Петрик І.Й., Собків Я.М.) у справі №826/12170/15 за позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укроборонекспорт" про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві звернулась до суду з адміністративним позовом, в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з ТОВ "Укроборонекспорт" податковий борг у розмірі 226129,94грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27.07.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015, позов задоволено.

Не погоджуючись рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. У касаційній скарзі ТОВ "Укроборонекспорт" просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 27.07.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015, прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ "Укроборонекспорт" посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають дійсності, а тому судові рішення підлягають скасуванню. Як зазначає відповідач, у зв`язку з фактичною відсутністю обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача - відсутні і підстави для задоволення позову. Відповідач вважає, що суди дійшли помилкового висновку про чинність податкової вимоги.

Позивач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.10.2015 відкрито касаційне провадження у справі №826/12170/15.

Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2019 розгляд справи у порядку письмового провадження призначено на 10.09.2019.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Укроборонекспорт» як платник податків знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві.

ТОВ «Укроборонекспорт» звернулося в суд з позовною заявою до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2014 №6, яким ТОВ «Укроборонекспорт» нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 368444,71грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015, у справі №826/16711/14 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.07.2014 №6 в частині нарахування штрафу в розмірі 142314,77грн.

У свою чергу, позивачем було направлено відповідачу податкову вимогу від 23.02.2015 №968-23 на суму 159392,58 грн.

ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м.Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 №, яким відповідачу визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 226129,94грн.

Як вбачається з позиції податкового органу, після прийняття позивачем зазначеної вище податкової вимоги, сума грошового зобов`язання відповідача збільшилася.

Зазначений податковий борг виник у зв`язку з несплатою відповідачем грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 26.03.2015 №.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що сума, визначена у податковому повідомленні-рішенні є узгодженою, доказів оскарження в апеляційному чи судовому порядку податкової вимоги, а також відомостей про сплату боргу в повному обсязі відповідачем надано не було, на момент розгляду даної справи доказів на підтвердження погашення податкового боргу відповідачем не надано.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.18, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено підпунктами 59.1, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно положень пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Згідно пункту 1 частини третьої статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Частиною четвертою статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Відповідно до абзацу «е» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Як встановлено судами під час розгляду справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015, у справі №826/16711/14 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.07.2014 №6 в частині нарахування штрафу в розмірі 142314,77грн.

Згідно положень частини третьої статті 254 КАС України (редакція до 15.12.2017) у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Після набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 826/16711/14 грошове зобов`язання, визначене у податкових повідомленнях-рішеннях від 26.03.2014 № та № підлягало сплаті протягом 10 днів, згідно положень Податкового кодексу України.

При дослідженні матеріалів справи судами було встановлено, що на виконання вимог статті 59 Податкового кодексу України, позивачем направлено відповідачу податкову вимогу від 23.02.2015 №968-23 на суму 159392,58грн., яку отримано представником відповідача 04.03.2015.

26.03.2015 ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким відповідачу визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 226129,94грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення винесене на підставі акту перевірки від 07.07.2014 №1603/26-53-22-06-21/33345054 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 у справі № 826/16711/14.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, після прийняття позивачем зазначеної вище податкової вимоги, сума грошового зобов`язання відповідача збільшилася та становить 226129,94грн.

Судами вказано, що доказів оскарження в адміністративному чи судовому порядку зазначеної податкової вимоги, а також відомостей про сплату боргу в повному обсязі відповідачем надано не було.

Таким чином, сума податкового боргу відповідно до вимог чинного законодавства України є узгодженою і визнається сумою податкового боргу платника податків.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що на момент розгляду даної справи доказів на підтвердження погашення податкового боргу відповідачем не надано. Натомість, позивачем надано повідомлення від 30.09.2015 №21795/10/26-53-25-10 про наявність у відповідача податкового боргу в сумі 226129,94грн.

Як вбачається, податковий борг в сумі відповідачем не сплачений, доказів самостійної сплати заборгованості у повному обсязі відповідачем до суду не надано. Підсумовуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягали задоволенню.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти, засвідчені документами, наявними в матеріалах справи.

В межах вимог касаційної скарги, суд не може визнати доводи відповідача для скасування рішення судів попередніх інстанцій обґрунтованими.

Під час розгляду справи, судами попередніх інстанцій надавалась оцінка доводам відповідача, які аналогічні доводам касаційної скарги. Верховний Суд приходить до висновку, що доводи касаційної скарги не підтверджують обставин неправильного застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали належну правову та обґрунтовану оцінку заявленим вимогам на підставі норм закону.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укроборонекспорт" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду