Справа № 1.380.2019.004597
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004597
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

в адміністративній справі

13 вересня 2019 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Москаль Р.М. перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

09.09.2019 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 23.08.2019 у виконавчому провадженні №59609509 про накладення штрафу.

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви в тому числі з`ясовує, чи:

- належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою цієї статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до приписів статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою цієї статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та долучених до неї документів вбачається, що позивачка є боржником у виконавчому провадженні ВП №59609509, а отже - стороною цього виконавчого провадження. Це виконавче провадження відкрите з метою примусового виконання виконавчого листа №461/3893/16-ц, виданого 23.12.2016 Галицьким районним судом м. Львова на виконання рішення цього суду у цивільній справі про усунення перешкод у користуванні житлом, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

ОСОБА_1 оскаржує постанову про накладення штрафу від 23.08.2019 у цьому виконавчому провадженні ВП №59609509 щодо накладення на неї штрафу в розмірі 1700 грн. за невиконання рішення Галицького районного суду м. Львова у встановлені державним виконавцем строки та доводить, що державний виконавець не пересвідчився в факті отримання боржником у виконавчому провадженні постанови про відкриття виконавчого провадження та його вимоги, що і є об`єктивною причиною неможливості виконання рішення суду у вказані в оскарженій постанові строки.

З огляду на наведені положення статті 287 КАС України, 447 ЦПК України, частини першої статті 74 Закону №1404-VIII суддя дійшов висновку, що цей спір щодо оскарження рішення державного виконавця щодо виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оцінюючи посилання позивачки на норму частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII суддя керується такими міркуваннями:

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження є визначеною законодавством процедурою:

- примусового виконання судових рішень як завершальна стадія судового провадження;

- примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Вичерпний перелік рішень та виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню цього Закону, а також органів (посадових осіб), що вправі видавати такі рішення/виконавчі документи містить частина перша статті 3 Закону № 1404-VIII:

1) виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчі написи нотаріусів;

4) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Аналіз наведених вище положень дозволяє провести класифікацію виконавчих документів/рішень, що підлягають примусовому виконанню, за суб`єктом їх прийняття:

1) судові органи (суди);

2) інші органи (посадові особи), в тому числі державні та приватні виконавці.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначає розділ Х Закону України «Про виконавче провадження», що складається з однієї статті (стаття 74).

В статті 74 Закону № 1404-VIII законодавець в тому числі:

- визначив процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в адміністративному порядку (до начальника відділу ДВС);

- розмежував юрисдикцію судів щодо розгляду справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця.

При цьому розмежування юрисдикції судових справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця проведено з огляду на суб`єкта (суд або інші органи/посадові особи), що прийняв рішення, в процесі примусового виконання котрого виник спір:

І. рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в цивільних справах врегульовано Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України (статті 447-453). Місцевий загальний суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (судом) судового рішення. За наслідками розгляду скарги місцевий загальний суд постановляє відповідну ухвалу.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в господарських справах врегульовано Розділом VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ГПК України (статті 339-345). Господарський суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (господарським судом) судового рішення. За наслідками розгляду скарги господарський суд постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до положень статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється двома шляхами:

1) шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення;

2) в порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, - тобто шляхом вирішення адміністративним судом позовів з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Системне тлумачення частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII у її взаємозв`язку з наведеними положеннями процесуальних кодексів (ГПК України, ЦПК України, КАС України) дозволяє зробити висновок, що судовий контроль за виконавчим провадженням як завершальною стадією судового процесу (виконанням судового рішення) здійснює той суд (місцевий загальний, господарський чи адміністративний), який постановив судове рішення та видав виконавчий лист/наказ. Цей судовий контроль охоплює всі стадії виконавчого провадження - від його відкриття до закінчення, зокрема і питання законності прийняття постанов про стягнення виконавчого збору, основної винагороди, витрат виконавчого провадження, а також законності постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду оскільки саме той суд, який прийняв рішення, має в своєму розпорядженні матеріали справи та при розгляді скарг боржника/стягувача може оцінити обставини поважності/відсутності поважних причин щодо виконання свого рішення, а також правомірності дій виконавця при його виконанні.

ІІ. рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону №1404-VIII).

Встановлення змісту і граматичної структури тексту нормативно-правового акта, зокрема частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII, за допомогою синтаксичного розбору речення, дозволяє зробити висновок, що це просте двоскладне речення, в якому граматичну основу становлять підмет «рішення, дії чи бездіяльність» та складений присудок «можуть бути оскаржені». Словосполучення «щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб)» є другорядним членом речення додатком до підмета, що уточнює його. Словосполучення «у тому числі постанов про стягнення […] штрафів» - це другорядні однорідні члени речення, що несуть конкретизуюче смислове навантаження до додатка «щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб)». Відсутність цих однорідних членів не призводить до втрати смислу речення, а лише зменшує рівень деталізації його змісту; в свою чергу відсутність додатка спотворює зміст речення. Отже, додаток «щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб)» конкретизує підмет «рішення, дії чи бездіяльність», а другорядні однорідні члени речення «постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів» уточнюють додаток, а не підмет. Про правильність такого розбору додатково свідчать застосовані відмінкові закінчення родового відмінка множини іменників додатка «рішень…» та уточнення додатка «постанов…», на відміну від називного відмінку іменників підмета «Рішення, дії чи бездіяльність…».

Цей синтаксичний аналіз додатково доводить, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів у тексті частини другої статті 74 Закону №1404-VIII є одним із різновидів «рішень інших органів (посадових осіб)».

Отже, у випадку накладення виконавцем штрафу на боржника за невиконання рішення суду ця норма (частина друга статті 74 Закону №1404-VIIІ) встановлює юрисдикцію спорів щодо рішень, дій чи бездіяльності виконавця при виконанні постанови виконавця про накладення штрафу (а це виконання відбувається вже після виділення постанови про накладення штрафу в окреме виконавче провадження - після завершення основного виконавчого провадження щодо виконання рішення суду), а не при прийнятті її прийнятті.

Суддя також враховує, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів можуть бути прийняті в процедурі примусового виконання перелічених у статті 3 Закону №1404-VIII виконавчих документів/рішень, виданих різними суб`єктами як судами, так і іншими органами (нотаріусами, комісіями по трудових спорах та іншими органами (посадовими особами).

Таким чином, процедура оскарження таких постанов (юрисдикція спору) залежить від того, чи прийняті вони в процедурі примусового виконання судових рішень і в таких випадках відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення оскаржуються до суду, який видав виконавчий документ, чи в процедурі примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто виконавчих документів, прийнятих іншими (окрім суду) суб`єктами і в цих випадках відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду.

Тобто вказані норми (частина перша та частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII) регулюють оскарження рішень та дій виконавця у різних за своєю правовою природою (та суб`єктом прийняття виконавчих документів) виконавчих провадженнях щодо примусового виконання судових рішень та щодо примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб). Відповідно, законодавець в такий спосіб розмежував юрисдикцію судів щодо розгляду справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця.

Отже, на підставі частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішення інших (окрім суду) органів (посадових осіб), не судового рішення.

Наведені міркування дозволяють зробити висновок, що вирішення спору про правомірність постанови державного виконавця про накладення штрафу, прийнятої з мотивів невиконання вимог державного виконавця щодо примусового виконання рішення місцевого загального суду у цивільній справі на підставі виданого ним виконавчого листа відповідно до частини першої статті 74 №1404-VIII належить до юрисдикції суду, який видав цей виконавчий документ, - тобто Галицького районного суду м. Львова та сфери здійснення ним судового контролю за виконанням свого рішення відповідно до визначених Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України процедур.

З огляду на це суддя переконаний, що для вирішення питання про юрисдикцію суду щодо цього позову слід застосовувати положення частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 170, 241, 243, 248, 256, 294, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Роз`яснити позивачці її право звернутися до Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на рішення державного виконавця в порядку статті 447 Цивільного процесуального кодексу України.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Москаль Р.М.