Справа № 826/13923/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державнолї адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом Твариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Т.М.М." до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державнолї адміністрації) про визнання протиправними рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 19.10.2017, складений посадовою особою Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) при проведенні перевірки;

- визнати протиправним та скасувати протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.10.2017, складений посадовою особою Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за результатами перевірки;

- визнати протиправним та скасувати припис Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.10.2017 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано припис Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.10.2017 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуваний припис є обґрунтованим та правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 21.08.2017 для здійснення перевірки на реконструкція нежитлових приміщень №IV, №V, №XII, №XVIII житлового будинку літ «Б» під влаштування квартир з №190 по 205 на просп. Комарова, 26 у Солом`янському районі міста Києва щодо дотримання суб`єктом містобудування Фірма «Т.М.М.»-ТОВ вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на підставі наказу (розпорядження) Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 21.08.2017 №552.

Відповідачем 19.10.2017 за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт складено акт №б/н та протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.10.2017, в яких встановлено вчинення правопорушення, передбаченого абзацом 2 пункту 4 частини 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а саме: «згідно з ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» замовник будівництва - фізична чи юридична особа, яка володіє на законних підставах об`єктом будівництва, на якому має намір виконувати будівельні роботи. Оскільки нежитлові приміщення №IV, № V, №XII, №XVIII 23 поверху житлового будинку літ «Б» на проспекті Комарова, 26 не належать на законних підставах Фірмі «Т.М.М.» - ТОВ не може бути замовником будівництва. Таким чином, Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ наведено недостовірні дані у декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23 червня 2014 року № КВ 33, у частині інформації про замовника.

Також, 19.10.2017 Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким позивачу надано строк до 19 грудня 2017 року усунути виявлені порушення.

Вищезазначені документи, а саме: акт перевірки від 19.10.2017, протокол від 19.10.2017 та припис від 19.10.2017 отримано позивачем 25.10.2017 відповідно до відмітки вхідної кореспонденції, яка міститься на супровідному листі від 23.10.2017 № 073-9677.

Не погодившись з такими актом, протоколом та приписом позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ не порушувала норм чинного законодавства, у тому числі ДБН.

При цьому, суд вказав, що акт та протокол, складені посадовими особами контролюючого органу за результатами перевірки не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, які породжують певні правові наслідки для суб`єкта містобудування, спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, а тому вони не можуть порушувати права позивача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Так, надаючи оцінку позовним вимогам, які були задоволені судом, (щодо визнання протиправним та скасування спірного припису), колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті першої Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються органами <…> державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду) <…>.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 3038-VI до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Згідно частини першої статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно пунктів 16-17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553) за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

Як зазначалося, у ході проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) було встановлено наведення позивачем недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23 червня 2014 року № КВ 33, у частині інформації про замовника. У зв`язку із викладеним, відповідачем винесено припис від 19.10.2017 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким позивача зобов`язано усунути порушення абзацу першого частини першої статті 34, частини десятої статті 39 Закону № 3038-VI та статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV (далі - Закон № 687-XIV).

Так, відповідно до абзацу першого частини першої статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

Згідно частини десятої статті 39 Закону № 3038-VI замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (частина перша статті 9 Закону № 687-XIV).

Приймаючи оскаржуваний припис про усунення наведених порушень, відповідач послався на те, що спірні нежитлові приміщення не належать на законних підставах позивачу, а тому в силу ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» останній не може виступати замовником будівництва.

У свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» був затверджений наказом Мінрегіонбуду від 04.06.2014, в пункту 1 якого встановлено: «Затвердити з наданням чинності з 01 жовтня 2014 року ДБН А.2.2-3:2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво".

У свою чергу, декларація про готовність об`єкта до експлуатації № KB 33 була затверджена 23.06.2014, коли положення ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» ще не діяли, а тому позивач не міг порушити ці положення.

В силу пункту 3 частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи, що при прийнятті оскаржуваного припису відповідачем були застосовані нечинні норми, якими відповідач безпосередньо мотивував підстави порушення позивачем вимог чинного законодавства, то такий припис не може бути визнаний судом обґрунтованим та, відповідно, правомірним.

При цьому, на час затвердження декларації про готовність об`єкта до експлуатації діяли норми ДБН А.2.2-3-2012, які не передбачали визначення замовника як особи, що володіє на законних підставах відповідним об`єктом.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 316 КАС правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини першої статті 317, частин першої, другої статті 319 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як встановлено судом, будинок по пр. Комарова , 26 був побудований Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, як генеральним підрядником-інвестором. На підставі акту приймання житлового комплексу від 03.10.2010 року вказаний будинок був переданий на баланс Фірмі «Т.М.М.» - ТОВ.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до частини першої статті 397 ЦК володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Частиною першою статті 398, частиною третьою статті 397 ЦК право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Отже, позивач фактично є володільцем спірного будинку як його балансоутримувач, а тому у суду відсутні підстави вважати, що він не має права бути замовником спірного будівництва у розумінні пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позивач не наводив у декларації про готовність об`єкта до експлуатації недостовірні дані щодо себе як замовника будівництва, не порушував частини першої статті 34, частини десятої статті 39 Закону № 3038-VI, статті 9 Закону № 687-XIV та ДБН А.2.2-3:2014, а тому оскаржуваний припис є необґрунтованим, неправомірним та підлягає скасуванню.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, обставинам порушення позивачем спірних норм вже було надано оцінку судами у справі № 826/14302/17, рішення у якій набрали законної сили, а тому в силу частини другої статті 77 КАС мають преюдиціальне значення при вирішенні даного спору.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державнолї адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 16.09.2019.