Справа № 1.380.2019.003531
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.003531
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевич О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавін» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавін» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 25590,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відповідачем не виконано нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році. У зв`язку з цим позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції та пеню. Позивач зазначає, що сума адміністративно-господарських санкцій, яка підлягає стягненню з відповідача становить 24418,33 грн. (останній день сплати 15.04.2019 року); сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2019 року по 05.07.2019 року (80 днів) складає 1172,00 грн.

Ухвалою судді від 17.07.2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 30.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

22.08.2019 року від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві представник зазначає, що відповідач своєчасно сплатив суму адміністративно-господарських санкцій 28.02.2019 року за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році, зважаючи на те, що останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій було 15.04.2019 року, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій та у подальшому пені.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідач ТзОВ «Діавін» зареєстроване як юридична особа, здійснює господарську діяльність та використовує найману працю.

28.02.2019 року відповідачем подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою №10-ПІ. Згідно відомостей зазначеного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) складає 15 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 1 особа; середньорічна заробітна плата штатного працівника 48837,33 грн.

У відповідності до розрахунку Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про заборгованість ТзОВ «Діавін» по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць, сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті відповідачем становить 24418,33 грн. (останній день сплати вказано 15.04.2019 року); сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2019 року по 05.07.2019 року (дата підписання позову), що становить 80 днів складає 1172,00 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачем сума адміністративно-господарської санкції не сплачена у добровільному порядку, позивач звернувся до суду про її стягнення, разом з пенею.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні та гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Згідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XI (зі змінами та доповненнями), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону (ч.5 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

Судом із матеріалів справи з`ясовано, що 28.02.2019 року відповідач самостійно розрахував розмір адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та у добровільному порядку сплатив на рахунок Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 24419,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №5076 від 28.02.2019 року.

З огляду на вказане, суд, позитивно оцінюючи доводи представника відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, зазначає, що при розрахунку розміру адміністративно-господарської санкції відповідач вірно застосував положення ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та у встановлений строк до 15.04.2019 року (а саме - 28.02.2019 року) перерахував на рахунок позивача суму коштів у розмірі половини середньої річної заробітної плати, що становить 24419,00 грн.

Суд також відзначає, що позивачем не надано жодних доказів чи письмових обґрунтувань з приводу того, що ним у будь-який спосіб з`ясовувалося питання чи відповідачем сума адміністративно-господарської санкції сплачувалася у добровільному порядку, позаяк належні докази сплати таких санкцій, у сумі, яка не заперечується сторонами містяться у матеріалах справи.

Таким чином, посилання позивача у позові на несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій не відповідає дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Зважаючи на це, у позивача не було підстав для нарахування ТзОВ «Діавін» пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році.

Більше того, суд зауважує, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом та посилаючись на несвоєчасність сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування особи з інвалідністю, суб`єкт владних повноважень фактично у позовній заяві стверджує, що 28.02.2019 року відповідачем все ж було сплачено суму адміністративно-господарських санкцій 24419,00 грн., тому в силу ч.1 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню у справі обставини, які визнається учасниками справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, суд вважає, що відповідачем у встановлений термін сплачено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а для нарахування пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій були відсутні підстави, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Окрім того, представник відповідача в прохальній частині просить суд стягнути витрати на правову допомогу, у зв`язку із чим суд вказує на наступне.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, для відшкодування правничих витрат потрібно надати договір, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема, детальний опис робіт (наданих послуг) та докази сплати таких. Однак, всупереч даній нормі позивачем надано лише копію договору №01/13-08/2019 від 13.08.2019 року про надання правової допомоги та ордер серії ЛВ №172822, проте не надано доказів понесення витрат, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема, детального опису робіт наданих послуг.

Відтак, із урахування процитованих норм, беручи до уваги відсутність доказів щодо наявності витрат на правову допомогу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд доходить висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 132, 134, 139, 241-247, 250-251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавін» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити повністю.

У задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Сасевич О.М.