Справа № 520/6570/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 вересня 2019 р. № 520/6570/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А.В.

при секретарі- Борисюк Р.Р.

за участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Вишневського О.В.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків, 61057, ) та Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9,м. Київ,01001, ) скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати рішення Державної міграційної служби України №92-19 від 31.05.2019р.;скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №68 від 27.02.2019р та зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту, стосовно ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що Громадянин Федеративної Республіки Нігерія, ОСОБА_3 маючи побоювання стати жертвою переслідування, тортур, принижуючого гідність поводження через свої релігійні погляди, а також у зв`язку з систематичним порушенням прав людини, не може повернутися до країни походження - Федеративної Республіки Нігерія, подав до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області належним чином оформлену та обґрунтовану заяву-анкету про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

07.02.2019р. Позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

27.02.2019р. Позивач отримав повідомлення від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №15 від 27.02.2019р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №68 від 27.02.2019р. Відмову було вмотивовано тим, що заява Позивача є очевидно необґрунтованою через відсутність умов, передбачених п.п. 1 та 13 ч. 1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують податкового або тимчасового захисту».

Не погоджуючись з таким рішенням, 05.03.2018р. Позивачем було подано скаргу по Державної міграційної служби України. У Державній міграційній службі України, не зважаючи на викладені у скарзі доводи на користь Позивача, після перегляду скарги відхилили її, про що йдеться в Повідомленні Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 67 від 26.06.2019р., яке Позивач отримав 27.06.2019р.

Позивач вважає зазначені рішення протиправними, необґрунтованими, та такими, що підлягають скасуванню, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав до суду відзив на позов з обґрунтуванням своєї правової позиції.

Дослідивши надані до справи матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» надає наступне визначення терміну біженець у пункті 1 частини першої статті 1: біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань».

Відповідно ло пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 19б7 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань .

Матеріалами справи підтверджено, що Позивач, громадянин Федеративної Республіки Нігерія, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

За словами, місцем свого народження зазначив м. Борно (у паспорті зазначено м. Лагос). Повідомив, що у 2005 році отримав повну середню освіту, після чого 2 роки допомагав матері по господарству.

У 2007 році виїхав до України на навчання. Поступив до Луганського національного університету аграрної культури. З 2007 по 2008 р. навчався на підготовчому факультеті з вивчення російської мови. У подальшому навчався 3 роки за спеціальністю, на факультеті будівництва. Зі скрутним становищем, заявник не закінчив навчання. З 2010 року, не працював, перебував на утриманні знайомих. За словами, через два місяці після початку війни на території Луганської області, заявник виїхав разом з цивільною дружиною до м. Харкова.

Звідти, через 2 місяці, за запрошенням друга, переїхав до м. Дніпра, де прожив біля 4 місяців. У подальшому змінив місце проживання та переїхав до іншого друга у Бориспіль, де також проживав за кошти знайомого.

Через деякий час, цивільна дружина знайшла йому роботу, через що він повернувся до м. Харкова, влаштувався продавцем на «Барабашово», де працює з 2016 року.

Встановлено, що Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та ОБГ», ч.2, п.2 ПКМУ №150 від 15.02.2012 р., стосовно заявника складено протокол про адміністративне правопорушення від 31.01.2019 р. серії ПР МХК №123860 за порушення правил перебування в Україні.

Особисто із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до ГУ ДМС України в Харківській області заявник звернувся 07.02.2019 р.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, на думку суду, позивач порушив порядок звернення за захистом в Україні.

Вказана стаття не встановлює будь-яких санкцій за порушення строку подання заяви, та водночас, відображає рівень побоювань заявника зазнати переслідувань чи серйозної шкоди.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 14.03.2018 (справа N 820/1502/17) значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. При цьому мотив звернення із даною заявою може бути іншим.

Відповідно до ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що у своїй заяві зазначає свої побоювання з приводу повернення на батьківщину, спираючись на те, що на півночі Нігерії відбувається гуманітарна криза. Також стверджує, що на території знаходиться угрупування БокоХарам , через що й виникла ця гуманітарна проблема, яка призвела до переселення багатьох людей до таборів у Бені Шік .

До відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Харківській області заявник надав національний паспорт Федеративної Республіки Нігерія № НОМЕР_1 , виданий 04.05.2018 р., строком дії до 03.05.2023 р. У нотаріально засвідченому перекладі, місцем народження заявника зазначено - м. Лагос, що суперечить його твердженню при заповненні реєстраційного листа, де він стверджує, що народився у м. Борно.

Окрім цього, при проведенні співбесіди від 21.02.2019р., заявник надавав суперечливу інформацію стосовно свого місця народження та проживання, при відповідях на запитання - нервував, не чітко зазначав інформацію щодо навчання (назви шкіл). Також, заявник зовсім не орієнтується на місцевості де проживав

Враховуючи твердження заявника, щодо його проживання у шт. Борно за адресою: АДРЕСА_2 , при аналізі співбесіди та інформації по країні походження, встановлено розбіжності між зазначеним місцем проживання та місцем отримання ним освіти.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивачем до ГУ ДМС України в Харківській області не надав сертифікатів про закінчення шкіл, посилаючись на те, що документи знаходяться у Луганському національному університеті аграрної культури. З метою з`ясування дійсності його тверджень, до Луганського національного університету аграрної культури було направлено лист №6301.8.4-2884/63.2-19 від 08.02.2019. У відповіді на лист, було зазначено, що вся документація, яка стосується освітньої та господарсько-фінансової діяльності університету за період часу по жовтень 2014 року, було залишено на тимчасово окупованій території у м. Луганськ (лист №4285/1/6301-19ЕД від 01.03.2019 р.), що унеможливлю отримання відповідних копій сертифікатів.

Отже, на думку суду, твердження позивача носять сумнівний характер, бо надав суперечливу та не правдиву інформацію з приводу свого місця проживання та освіти.

Також, ОСОБА_3 у заяві та у співбесіді від 21.02.2019р. зазначив, що при поверненні до Нігерії побоюється угрупування « БокоХарам ». Як зазначалось вище, місцем свого проживання заявник зазначив шт . Борно , але при аналізі його тверджень та ІКП - цього не було доведено. Все спиралось на те, що заявник проживав там, де і народився - у м. Лагос.

В ході розгляду особової справи проведено детальне з`ясування щодо діяльності терористичного угрупування « БокоХарам » та загрози заявнику особисто у разі повернення до Нігерії. Як вбачається з інформації по країні походження терористична організація " БокоХарам " діє лише на півночі Нігерії та на теперішній час зменшило свою активність.

Також, слід зазначити, що місце народження та проживання заявника - м. Лагос (що розташоване у південно-західній Нігерії), ніколи не перебував рух « БокоХарам ».

З огляду на це, суд зробить висновок, що територія на який проживав ОСОБА_3 , не охоплена конфліктом, а терористична організація «Боко Харам», яка перешкоджає, за словами заявника, його поверненню на батьківщину - відсутня, що надає йому можливість безперешкодно повернуться до країни громадської належності.

Аналіз матеріалів справи з урахуванням інформації по країні походження на час розгляду заяви, індивідуальних обставин і досвіду заявника, а також досвіду осіб, що знаходяться в подібному положенні в країні походження, свідчить, що не існує розумної можливості того, що саме заявникові буде причинено шкоду або неприйнятні страждання у разі його повернення в країну громадянської належності, адже небезпека існує для всього населення.

У співбесіді від 21.02.2019 р. фактів особистого переслідування чи загроз заявник не надав, окрім цього, він взагалі виїхав з Нігерії, ще у 2007 році, ще до початку конфлікту (про який він указує у заяві). На момент 2010 року, при поверненні на батьківщину (на канікули) - також не було конфлікту на даній території. З 2010 року, заявник жодного разу до країни громадської належності не повертався.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що причиною звернення ОСОБА_3 до ГУ ДМС України в Харківській області не є потреба в захисті шляхом визнанням біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а спроба легалізації на території України.

Також, матеріали справи свідчать про відсутність будь-якої дискримінації стосовно заявника. За віросповіданням - християнин, до жодної громадської, військової, релігійної чи політичної організації не належав. До інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були пов`язані з расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами, причетним ніколи не був. Тобто немає підстав вважати, що заявник має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Таким чином, повідомлені заявником побоювання повернення до країни свого походження, не доведені, тому не відповідають критерію включення за Конвенцією про статус біженців від 28 червня 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців від 31 січня 1967 року та не має підстав для визнання його біженцем, відповідно до умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Заява містить твердження заявника щодо існування загрози його життю в разі повернення на батьківщину через угрупування « БокоХарам ».

Заявник на батьківщині до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягався, з цих приводів державними органами не переслідувався. Отже, загроза життю, безпеці чи свободі заявнику в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, з цих приводів відсутня.

Посилаючись на ситуацію конфлікту у країні громадянської належності, заявник звернувся за захистом в Україні. Інформація по країні походження заявника підтверджує факт конфлікту на території Нігерії, а саме на півночі країни, але, дана ситуація не стосується південно-західної частини Нігерії, в якій саме й проживав заявник (м. Лагос).

У разі повернення до Нігерії, а саме на територію, що не охоплена конфліктом (насамперед до м. Лагос), життю, безпеці чи свободі заявника не буде загрожувати смертна кара або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини, тобто заявник не підпадає під перелік підстав, викладених у пункті 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» для надання додаткового захисту.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні відповідачами доведено правомірність винесених рішень, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ), Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, ) про скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення в повному обсязі виготовлено 12 вересня 2019 року.

Суддя Зінченко А.В.