Справа № 1.380.2019.000473
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7862/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції Сподарик Н.І.,

час ухвалення рішення 19.06.2019 року, 13:51 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 27.06.2019 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області (далі відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення № 239 від 14.09.2016 року «Про перейменування вулиць м. Хирів» в частині АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Дем`яна ОСОБА_3 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем грубо порушено вимоги чинного законодавства щодо проведення громадського обговорення перейменування вулиці, і, як наслідок, інтереси позивача. Міською владою проігноровано бажання мешканців вулиці колишнього 9 Травня в результаті чого прийнято незаконне рішення.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладений в ній, просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.08.2016 року відповідачем проведено громадські обговорення щодо перейменування вулиць м. Хирів, за результатами яких складений протокол. Зі змісту протоколу громадських обговорень щодо перейменувань АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , який міститься в матеріалах справи, вбачається, що на обговоренні вирішили запропонувати сесії Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області прийняти рішення про перейменування вказаних вулиць (а.с. 9).

26.08.2016 року позивач разом із жителями АДРЕСА_1 звернулися до голови м. Хирова із заявою про незгоду з перейменуванням вулиці з проханням залишити стару назву вулиці (а.с. 10).

На дев`ятій сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради 14.09.2016 року прийнято рішення № 239 «Про перейменування вулиць м. Хирів», в якому вирішено перейменувати АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Дем`яна Гладиловича (а.с. 11).

22.09.2016 року листом за № 136 виконком Хирівської міської ради подав відомості до Львівської філії ДП «Національна інформаційна система» МЮ України про внесення змін до Словника вулиць державного реєстру речових прав на нерухоме майно і такі зміни були внесені 05.10.2016 року.

В подальшому, позивачем разом з жителями АДРЕСА_1 неодноразово надсилались звернення та заяви до відповідача щодо перейменування вулиці.

Виконкомом Хирівської міської ради було запрошено жителів вулиці 9 Травня прийняти участь у роботі XXI сесії VII демократичного скликання де буде розглядатись їхня заява.

Згідно протоколу XXI сесії VII демократичного скликання рада заслухала питання щодо повернення колишньої назви вул. 9 АДРЕСА_1 , проте рішення не набрало необхідної кількості голосів (а.с. 16).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону № 280/97 громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Згідно з ст. 4 Закону № 280/97 місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

З наведеного слідує, що позивач, як член територіальної громади м. Хирів та житель вул. 9 Травня, має право на оскарження рішень відповідача, у даному випадку і рішення про перейменування вулиці.

Статтею 25 вищевказаного Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, п.41 ч.1 ст. 26 Закону № 280/97 встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема - прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами.

Порядок присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності, які за ними закріплені, об`єктам права власності, які належать фізичним особам, імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій визначено Законом України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій» від 24.05.2012 року № 4865-VI (далі - Закон № 4865).

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 8 Закону № 4865 сільські, селищні, міські ради присвоюють імена фізичних осіб, ювілейні та святкові дати, назви і дати історичних подій юридичним особам та об`єктам права власності: юридичним особам, майно яких перебуває у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, та об`єктам права власності, які за ними закріплені, а також вулицям, провулкам, проспектам, площам, паркам, скверам, бульварам, узвозам, проїздам, майданам, набережним, мостам.

Згідно з ч.5 ст. 3 Закону № 4865 імена фізичних осіб, ювілейні та святкові дати, назви і дати історичних подій присвоюються юридичним особам та об`єктам права власності (в їх числі - сквери, бульвари, АДРЕСА_3 мости (п.2 ч.3 ст.4 цього Закону) лише після проведення громадського обговорення та за згодою відповідного трудового колективу.

Порядок проведення громадського обговорення під час розгляду питань про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності, які за ними закріплені, об`єктам права власності, які належать фізичним особам, імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2012 року № 989 (далі - Порядок).

Відповідно до норм Порядку громадське обговорення проводиться з метою залучення представників громадськості до розгляду пропозицій щодо присвоєння юридичним особам імен фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій та врахування їх думки під час прийняття відповідного рішення.

Організатори громадського обговорення самостійно визначають форми його проведення (конференція, форум, громадські слухання, засідання за круглим столом, збори, зустрічі, теле- або радіодебати, Інтернет-конференція, електронна консультація) виходячи з необхідності залучення якомога більшої кількості заінтересованих учасників та власних організаційних можливостей.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач вправі був проводити громадське обговорення в любий час та в будь-якому місці, а тому посилання позивача на недоцільність проведення обговорення 24 серпня суд не бере до уваги.

Згідно з п.4, 5 Порядку громадське обговорення передбачає:

1) оприлюднення інформаційного повідомлення про проведення громадського обговорення, з чітко визначеним переліком інформації;

2) опрацювання організаторами громадського обговорення висловлених пропозицій (зауважень) щодо присвоєння юридичним особам імен фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій та проведення аналізу поданих пропозицій (зауважень);

3) узагальнення та оприлюднення результатів громадського обговорення.

Строк проведення громадського обговорення обчислюється з дня оприлюднення відповідного інформаційного повідомлення і повинен становити не менш як два місяці.

Інформаційне повідомлення про проведення громадського обговорення органами державної влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим оприлюднюється ними на власному офіційному веб-сайті. Інформаційне повідомлення про проведення громадського обговорення іншими суб`єктами оприлюднюється ними на власному офіційному веб-сайті або в інший прийнятний спосіб.

Пункт 6 Порядку вказує, що пропозиції (зауваження) учасників громадського обговорення подаються у письмовій чи усній формі, надсилаються електронною поштою із зазначенням прізвища, імені, по батькові та адреси особи, яка їх подає, у строк, передбачений в інформаційному повідомленні про проведення громадського обговорення, але не менш як протягом 30 днів з дати опублікування повідомлення про його проведення.

У ході проведення конференцій, форумів, громадських слухань, засідань за круглим столом, зборів, зустрічей з громадськістю у рамках громадського обговорення ведеться протокол, у якому фіксуються всі пропозиції (зауваження) (п. 8 Порядку).

Суду не було надано доказів оприлюднення повідомлення про проведення громадського обговорення в спосіб, передбачений законодавством, що є порушенням Порядку.

Крім того, суд звертає увагу на те, що строк обговорення повинен становити не менше як два місяці, щоб усі зацікавлені громадяни могли подати свої зауваження і пропозиції. Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, обговорення відбулось лише 24 серпня (а.с. 9) на місцевій площі, а наступні звернення жителів громади відповідачем не були зареєстровані, узагальнені та оприлюднені як цього вимагають п.6-9 Порядку.

Той факт, що позивача разом з іншими жителями громади було запрошено на сесію для обговорення питання зазначеного в їх зверненнях не спростовує порушень норм законодавства, які відбулись на стадії проведення громадського обговорення, оскільки сесія ради відбулась у серпні 2017 року (а.с. 16), а рішення про перейменування було прийняте у вересні 2016 року (а.с. 11).

Таким чином суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що думка громадськості була прийнята до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Судом встановлено, що за подання позову було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. (квитанція 0.0..1 від 24.01.2019 року) та за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 1152,60 грн. (квитанція № 1656-4803-1235-1141 від 15.07.2019 року), разом у сумі 1921 грн., що підлягає поверненню.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суд України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 в п. 3.2 якого вказано, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Відповідачем не було подано заяви щодо неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Представником позивача заявлені вимоги до відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою за підготовку і подання позовної заяви у сумі 8000 грн. та за підготовку і подання апеляційної скарги в сумі 7000 грн.

На підтвердження витрат, пов`язаних з поданням позову, суду надано договір про надання адвокатом послуг № 55 та додаткову угоду до договору, згідно яких гонорар адвоката складає 8000 грн. та складається з консультації 500 грн., аналізу судової практики 500 грн., аналізу чинного законодавства 500 грн., написання запитів (2 шт.) 1000 грн., складання позовної заяви 3000 грн., складання необхідних процесуальних документів під час судового розгляду справи 2500 грн.

Крім того, представником позивача було подано до суду першої інстанції нове клопотання про розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом справи за правилами загального провадження та необхідністю участі в судових засіданнях та додала додаткову угоду до договору № 55 згідно якої позивачем додатково сплачено 7000 грн. Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції склав 15000 грн.

Проте, згідно додаткової угоди незрозумілим є зазначена в ньому сума, оскільки представник була присутня в підготовчому судовому засіданні, інші засідання були проведені в режимі відеоконференції, що виключало необхідність доїзду. На підтвердження понесених витрат суду не було додано жодних квитків на автомобільний чи залізничний транспорт.

На підтвердження витрат, пов`язаних з поданням апеляційної скарги суду надано договір про надання адвокатом послуг № 85, згідно якого гонорар адвоката складає 7000 грн. і складається з підготовки правової бази та судової практики для апеляційного оскарження, консультації 500 грн., написання апеляційної скарги 2500 грн., написання процесуальних документів під час розгляду справи 1000 грн., участь в судових засіданнях 1500 грн. за одне засідання (орієнтовна кількість засідань два).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду представником позивача не подавалось жодних документів, а судове засідання в апеляційній інстанції було лише одне. Таким чином, враховуючи принцип співмірності та оцінюючи надані послуги, підтвердженою сумою є 4500 грн.

Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 12500 грн. (8000 грн. за представництво у суді першої інстанції та 4500 грн. за представництво в суді апеляційної інстанції).

Таким чином, загальна сума витрат, що підлягають стягненню на користь позивача становить 14421 грн. (1921 грн. сплаченого судового збору та 12500 грн. витрат на професійну правничу допомогу).

Керуючись ст.ст. 308,310,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.000473 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області № 239 від 14.09.2016 року «Про перейменування вулиць м. Хирів» в частині АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Дем`яна ОСОБА_3 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області (на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 14421 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одну гривню) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення виготовлено та підписано 11 вересня 2019 року.