Справа № 360/2742/19
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2742/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", про визнання протиправною та скасування постанови від 11.06.2019 № 59225325 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", про визнання протиправною та скасування постанови від 11.06.2019 № 59225325 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва, Юхименко Ольгою Леонідівною, на підставі виконавчого напису №10073 від 03.05.2019, було винесено постанову ВП №59225325 від 11.06.2019, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи боржника, ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк". Вищевказану постанову було надіслано за місцем роботи боржника, копію якої позивачем було отримано саме за місцем роботи 24.06.2019, а не за місцем його проживання, позивач вважає вказану постанову протиправною та просить її скасувати, оскільки постанова не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач вважає, що виконавець не мала права відкривати дане провадження, в зв`язку з тим, що він, як боржник не має жодного відношення до виконавчого округу м.Києва, адже проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , нерухомості чи іншого майна в м. Києві позивач не має, ніяких договорів чи рахунків з Акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк" не укладала, жодним чином її ніхто не сповіщав про судові засідання чи судові рішення, повістку начебто видану Старобільським районним судом Луганської області яку надіслав відповідач.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва, Юхименко Ольги Леонідівни, ВП №59225325 від 11.06.2019, про звернення стягнення на заробітну плату боржника, ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", про визнання протиправною та скасування постанови - залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 7-ми (семи) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду оригіналу документа про сплату судового збору.

12 липня 2019 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на сім календарних днів з дати отримання даної ухвали. Запропоновано позивачу протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути викладені в ухвалі суду недоліки позовної заяви.

14 серпня 2019 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, на виконання ухвали суду від 06 серпня 2019 року.

Ухвалою суду від 04 вересня 2019 року провадження у справі за даним адміністративним позовом було відкрито та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 вересня 2019 року.

11 вересня 2019 року від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиву Відповідач зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дії виконавця вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». У відзиву зазначено, що стягувачем - Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк", подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника - грошових коштів карткового рахунку № НОМЕР_1 в валюті: гривні, відкритого в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4. Тобто, ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, що підтверджується довідкою АТ "Перший Український Міжнародний Банк".

Отже, на думку Відповідача, в даному випадку порушення Закону України «Про виконавче провадження» відсутнє, оскільки майно боржника - грошові кошти перебувають у м. Києві.

На підстав зазначеного Відповідач просив суд у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

У судове засідання Позивач, Відповідач та третя особа не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлені.

Третя особа не скористалась правом надання пояснень по справі.

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд дійшов висновку обґрунтованості позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступні обставини справи.

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхменко Ольги Леонідівни перебуває виконавче провадження № 59225325 щодо примусового виконання виконавчого напису № 10073, виданого 03.05.2019 приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , заборгованість в розмірі 32 325,83 грн. (а.с.9-10, 49-71).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону № 1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону № 1404 визначені заходи примусового виконання рішень, а саме:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 24 Закону № 1404 визначено місце виконання рішень.

Так, відповідно до ч.2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Таким чином, даною нормою визначено місце вчинення приватним виконавцем виконання рішень щодо боржника - фізичної особи - місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Щодо місця виконання рішення за місцезнаходженням майна боржника, суд зазначає, що саме за місцезнаходженням майна боржника виконуються рішення стосовно майна боржника: вилучення, вжиття запобіжних заходів у судових провадженнях тощо.

З огляду на те, що боржник - ОСОБА_1 , місце проживання якої є кв . АДРЕСА_1 , тобто відноситься до виконавчого округу Луганської області, суд дійшов висновку про порушення Відповідачем - приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л., ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме місце виконання рішення, та наявність підстав для скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва, Юхименко Ольги Леонідівни, ВП №59225325 від 11.06.2019, про звернення стягнення на заробітну плату боржника, ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на факт місцезнаходження майна боржника у м. Києві, оскільки під таким майном відповідач розуміє грошові кошти наявні на картковому рахунку позивача, відкритому у ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", розташований за адресою м. Київ , вул. Андріївська, буд. 4.

При цьому, відповідач, стверджуючи, що позивач є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, посилається лише на подану стягувачем заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку відкритому у вищевказаному банку.

Суд звертає увагу на те, що сам по собі картковий рахунок не має встановлюючої ознаки щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки такою ознакою є актив який може бути реалізовано для задоволенні вимог стягувача.

Разом з тим, приватним виконавцем не надано до суду доказів, що на час відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 відкритий рахунок з наявними на ньому грошовими коштами.

Така обставина підлягає дослідженню, оскільки позивач у позовній заяві стверджує, що у нього відсутнє будь яке майно на території м.Києва.

Згідно частини 5 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Отже, всупереч цієї норми при відкритті виконавчого провадження відповідач не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі.

Також суд звертає увагу, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону № 3425). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ч.1 ст. 34 Закону № 3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону № 3425).

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Суд зазначає, що пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування не може бути розцінена судом, як кредитний договір. Крім того, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Позивачем не надано суду доказів щодо оскарження в судовому порядку дій нотаріуса щодо вчинення 03.05.2019 нотаріального напису № 10073.

Оскільки матеріалами справи достовірно встановлено порушення Відповідачем - приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку щодо протиправності прийняття постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендія та інші доходи боржника від 11.06.2019 у ВП № 59225325 та наявності підстав для її скасування. З огляду на зазначене позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.5 Закону № 1404 за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову.

З урахуванням вимог ч.1 ст.139 КАС України судовий збір, сплачений Позивачем при зверненні до суду з позовом у розмірі 768 грн. 40 коп, що підтверджується квитанцією 0.0..1 від 10.07.2019, підлягає стягненню з Відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", про визнання протиправною та скасування постанови від 11.06.2019 № 59225325 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва, Юхименко Ольги Леонідівни, ВП №59225325 від 11.06.2019, про звернення стягнення на заробітну плату боржника, ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 19, м . Київ, 02094) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено та підписано 13 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Ірметова