Справа № 260/870/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

10 вересня 2019 рокум. Ужгород№ 260/870/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Юрик Б.І.

розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Закарпатській області про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 10 вересня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст ухвали складено 16 вересня 2019 року.

ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління поліції охорони в Закарпатській області, якою просить: 1) Поновити строки на оскарження наказу Управління поліції охорони в Закарпатській області від 28 березня 2019 року за № 45 о/с, в частині звільнення капрала поліції ОСОБА_3 , поліцейського-водія взводу реагування Мукачівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України); 2) Визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Закарпатській області від 28 березня 2019 року № 45 о/с в частині звільнення капрала поліції Мендель М.Г., поліцейського - водія взводу реагування Мукачівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України); 3) Поновити ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді поліцейського водія взводу реагування Мукачівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області з 28 березня 2019 року; 4) Зобов`язати нарахувати та стягнути з Управління поліції охорони в Закарпатській області на користь капрала поліції ОСОБА_3 , поліцейського водія взводу реагування Мукачівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 березня 2019 року; 5) Стягнути з Управління поліції охорони в Закарпатській області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 20000, 00 грн.

29 серпня 2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропущенням без поважних причин, встановленого строку звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти залишення позовної заяви без розгляду. Зазначив, що з оскарженим наказом про звільнення від 28 березня 2019 року дізнався тільки 20 травня 2019 року.

Вирішуючи питання про залишення без розгляду частини позовних вимог, суд виходить з наступного.

Ухвалою від 24 червня 2019 року про відкриття провадження в адміністративній справі позивачу поновлено строк звернення до суду.

Судом встановлено, що наказом Управління поліції охорони в Закарпатській області "По особовому складу" від 28 березня 2019 року капрала поліції Менделя Михайла Ігнатовича поліцейського водія взводу реагування Мукачівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції з 28 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Зазначені норми права вказують на те, що спір, який виник між сторонами даної справи, є справою про звільнення з публічної служби, у зв`язку з чим адміністративний позов може бути поданий у місячний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма права вказує на те, що за загальним правилом строк звернення до суду розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, положення ч. 3 ст. 122 КАС України також передбачають, що іншими нормативно-правовими актами може бути встановлений інший підхід до визначення початку перебігу строку звернення до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, ч. 1 ст. 233 КЗпП України встановлює такий же строк звернення до суду як і ч. 5 ст. 122 КАС України, однак визначає особливий момент, з настанням якого розпочинається перебіг строку звернення до суду з позовом у справах про звільнення.

Як вже встановлено судом, позивач оскаржує наказ про звільнення від 28 березня 2019 року, в той же час позовну заяву здано на пошту 14 червня 2019 року та до суду вона надійшла 20 червня 2019 року. Відтак, позивачем пропущено строк звернення до суду.

В обґрунтування причин пропуску звернення до суду позивач зазначає, що з оскарженим наказом про звільнення від 28 березня 2019 року він ознайомився лише 20 травня 2019 року, після отримання копії такого наказу на його письмовий запит від 03 травня 2019 року.

В той же час, судом встановлено, що 28 березня 2019 року відповідачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслано на адресу позивача лист від 28 березня 2019 року № 376/43/26/4-2019, яким його повідомлено про звільнення зі служби, а також оригінал витягу оскарженого наказу про звільнення ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією Укрпошти та рекомендованим повідомлення про вручення.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вказане поштове відправлення вручене за адресою позивача 02 квітня 2019 року, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та відстеженням поштового відправлення.

З приводу посилань позивача на відсутність опису вкладення до поштового відправлення, як на належний доказ направлення відповідачем наказу про звільнення, суд зазначає наступне.

Порядок надання послуг поштового зв`язку регламентується Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 р. (далі - Правила).

До послуг, що надаються операторами поштового зв`язку, відносяться, в тому числі, послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абз. 3 п. 8 Правил).

Як зазначено у частині восьмій Правил оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Частиною одинадцятою Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до частини 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою. Тобто до інших видів листів крім листів з оголошеною цінністю опис вкладення не передбачений.

Відповідно до частини 2 Правил зазначено, зокрема, що розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04 жовтня 2001 року № 2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми, належним доказом надіслання, в даному випадку оригіналу витягу з наказу про звільнення, є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Крім того, відповідно до п. 99 Правил, рекомендовані поштові відправлення, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Як вже зазначалося судом, вказане поштове відправлення (оригінал витягу з наказу про звільнення) було вручено за зазначеною в ньому адресою позивача під розписку в одержанні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що факт надіслання позивачу наказу про звільнення та факт його отримання 02 квітня 2019 року підтверджується належними та допустимими доказами.

Таким чином, на переконання суду позивач дізнався про своє звільнення та, відповідно, про своє порушене право саме 02 квітня 2019 року, а відтак адміністративний позов подано поза межами місячного строку звернення, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, судом враховано, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, позивачем суду не надано.

Розглянувши доводи позивача щодо поважності пропуску звернення до суду, суд приходить до висновку, що такий пропущений без поважних причин, а причини, про які вказує позивач, не є поважними. Позивач знав про можливе порушення своїх прав та мав об`єктивну можливість звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 січня 1975 року (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним. Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб". Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позивачем без поважних причин пропущено, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду є передчасним. В той же, інші підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними не встановлені.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Закарпатській області необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 240 КАС особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.122, 123, 183, 240, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління поліції охорони в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, буд. 13 А) про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька