Справа № 813/2263/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року № 857/6785/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р.,Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі №813/2263/18 (суддя Лунь З.І., рішення ухвалене 09/36 год., м.Львів, повний текст складено 23 травня 2019 року) за його позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Укр-Мідь» про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Головне управління ДФС у Львівській області (далі Головне управління) звернулося до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Укр-Мідь» (далі ТзДВ) про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків у банківських установах.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідачем було неправомірно відмовлено у допуску посадових осіб Головного управління до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, що відповідно до положень статті 94 Податкового кодексу України (далі ПК) є підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках такого платника податків.

Крім того, представником скаржника з посиланням на припинення юридичної особи Головного управління шляхом реорганізації у вигляді перетворення на Головне управління ДПС у Львівській області (далі Головне управління-1) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» заявлено клопотання про заміну сторони позивача (апелянта) правонаступником.

Відтак, з урахуванням положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне замінити позивача його правонаступником Головним управлінням-1.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини другої статті 313 КАС вважає а можливе провести розгляд справи за відсутності належно повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що арешт майна платника податків застосовано на підставі рішення від 31.05.2018 №19427/10/13-01-14-01-16 (далі Рішення) не підтвердженого судом, крім того, доказів наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна для погашення цього боргу позивачем суду не надано.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзДВ зареєстровано Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області 11.07.2016, з 11.07.2016 перебуває на податковому обліку у позивача. Основним видом його діяльності є: Код КВЕД 46.72 оптова торгівля металами та металевими рудами (а.с.20).

Наказом Головного управління від 29.05.2018 №3313 призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТзДВ (далі Наказ №3313). На проведення вказаної перевірки було виписано направлення на перевірку від 30.05.2018 №5238 (а.с.10-11).

У зв`язку із не допуском посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки відповідача, такими особами складено акт відмови від допуску до проведення перевірки від 30.05.2018 №522/13-01-1401 (а.с.12).

За таких обставин, позивачем згідно Рішення застосовано умовний арешт майна платника, який не підтверджений у судовому порядку (а.с.13).

Наведене вище, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК передбачено, що документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків (пункт 81.2 статті 81 ПК).

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 ПК.

Так, пунктом 94.1 статті 94 ПК встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

У пункті 94.2 вказаної статті передбачено обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна. Зокрема, відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з підпунктом 94.4 статті 94 ПК арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду (підпункт 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК).

Разом з тим, з метою правильного вирішення даного спору та встановлення наявності чи відсутності підстав для застосування до ТзДВ адміністративного арешту коштів необхідно встановити наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення та проведення, та відповідно зробити висновок про наявність чи відсутність у відповідача підстав відмовити посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки.

Вказана позиція, щодо аналогічних спорів висловлена Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року по справі №813/1572/18.

Виходячи з наведеного, апеляційним судом при підготовці до судового розгляду вказаної справи встановлено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі №813/2258/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року, визнано протиправним та скасовано Наказ №3313. Зазначене свідчить про відсутність законних підстав для проведення документальної позапланової перевірки відповідача.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведених правових норм законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

- арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

- адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом (не виключно обов`язку сплатити податкове зобов`язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

При цьому, право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: 1) у платника податків наявний податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, доказів наявності у ТзДВ податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу позивачем до суду не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Зазначена правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №813/4401/16.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року.