Справа № 640/17302/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 вересня 2019 року м. Київ № 640/17302/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Каракашьян С.К., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом Профспілкової організації м. Миколаєва "Сильні разом"
до Кабінету міністрів України Міністерства інфраструктури України
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

Профспілкова організація міста Миколаєва "Сильні разом" звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства інфраструктури України, Кабінету Міністрів України, в якому просить:

- визнати протиправною та не чинною з моменту набрання чинності Постанову Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №83 "Про вдосконалення державного нагляду за станом підготовки та дипломування моряків";

- визнати протиправним та нечинним з моменту набрання чинності Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України, від 17.10.2001 №693 "Про затвердження Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків".

Ознайомившись із позовною заявою, суд встановив її невідповідність вимогам статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на наступне.

Згідно частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Водночас, ставки сплати судового збору визначені статтею 4 Закону України "Про судовий збір", де вказано, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, ставка становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" передбачено, що з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1921 грн.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно із частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, в позові заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, отже, відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» та Кодексу адміністративного судочинства України, ставка судового збору, відповідно до заявлених позовних вимог, становить 3 842,00 грн. (1921,00 грн.*2).

Натомість, позивачем не додано до позовної заяви документу про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В позовній заяві не зазначено, коли позивач став учасником правовідносин, які регулюються оскаржуваними актами і коли йому стало відомо про порушення його прав.

Так, у позовній заяві позивач просить визнати нечинними Постанову Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №83 та Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 17.10.2001 № 693.

В той же час, зі штампу вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва, проставленого на позовній заяві видно, що позивач звернувся до суду з даним позовом 11.09.2019, тобто з порушенням шестимісячного строку.

Проте, позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з даним позовом, зі змісту якого вбачається, що 01.03.2019 на офіційному сайті Міністерства інфраструктури України опубліковано Звіт за результатами проведеного аудиту Міжнародною морською організацією, в якому було зазначено, що поправки до Конвенції 2015-2016 року в законодавство України не імплементовані. Отже, позивач зазначає, що до 01.03.2019 йому не було відомо про офіційно встановлену на міжнародному рівні ситуацію з імплементацією Конвенції та поправок до неї, та існуванням оскаржуваних нормативно-правових актів.

Однак, суд звертає увагу на те, що коли йдеться про дію нормативно-правового акта, то строк, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, починається з дня опублікування акта, незважаючи на те, що особа, на яку поширює дію цей акт, фактично ознайомилася з ним значно пізніше. Це пояснюється тим, що особа мала реальну можливість (повинна була) дізнатися про цей акт у день його опублікування, якщо таке опублікування було зроблено у встановленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 №826/6380/17.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не наведено, підстав для поновлення строку звернення до суду, які можуть бути визнані поважними.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає за необхідне залишити позовну заяву без руху для надання можливості позивачу звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, частиною другою статті 264 КАС України, право оскаржити нормативно - правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких застосовано цей акт.

Згідно з пунктом 10 частини п`ятої статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Так, відповідно до частини четвертої статті 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З аналізу викладеного вбачається, що позивач, під час звернення до суду з позовом про оскарження Постанови Кабінету Міністрів України та Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України повинен обґрунтувати свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

При цьому, в рамках звернення до суду, позивач повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжують рішення суб`єктів владних повноважень.

З вищевикладеного вбачається, що поширення дії оскаржуваних актів на позивача для можливості його оскарження є неминучим наслідком, а не "можливим", тобто таким, що може і не настати.

Відсутність у позивача, прав та/або обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення, не породжує у нього і права на захист, шляхом звернення до суду з цим позовом.

Статтею 55 Конституції України, встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Однак, позивачем в позовній заяв не обґрунтовано свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт та не зазначено які саме права, свободи та інтереси позивача порушені.

Разом з тим, позивачем в позовній заяві зазначено, що "З метою захисту прав моряків профспілкова організація м. Миколаєва "Сильні разом" вважає за необхідне звернутися до суду з позовом щодо безпідставного визнання недійсними документів моряків, незаконно утвореної державної організації, правова основа існування якої відсутня, але діяльність якої (вимагання грошей, примушування до отримання непотрібних послуг, у яких відсутня будь-яка якість та користь) призводить до систематичного порушення прав моряків, поширення корупції, позбавлення права на вільний труд.".

Проте, не зазначено які саме права моряків порушено, докази таких порушень прав моряків, які є членами профспілкової організації м. Миколаєва "Сильні разом" до позовної заяви не додано.

Відповідно до частини першої та другої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, суд вважає за належне вказати, що зазначені вище недоліки позовної заяви повинні бути усунені позивачем шляхом подання до суду із посиланням на реквізити даної ухвали, зокрема:

- документа про сплату судового збору у розмірі 3 842,00 грн.

- пояснення та докази на обґрунтування своєї належності до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано оскаржувані акти;

- заяви про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду;

Керуючись статтями 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву Профспілкової організації м. Миколаєва "Сильні разом" без руху.

2. Позивачу усунути недоліки позовної заяви у п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали.

3. Попередити позивача про те, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Каракашьян