Справа № 524/2279/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р. Справа № 524/2279/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Акулова Івана Валерійовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Андрієць Д.Д., вул. Першотравнева, 29/5, м. Кременчук, Полтавська, 39600, повний текст складено 15.08.19 року по справі № 524/2279/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Акулова Івана Валерійовича, третя особа Батальйон патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Акулова Івана Валерійовича (далі - відповідач), третя особа - Батальйон патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, в якому просив скасувати постанову серії ВР №190709 від 08 березня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.03.2019 відносно нього винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №190709 за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом та був не пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України. Вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, оскільки як учасник бойових дій він має пільги щодо страхування цивільно-правової відповідальності, а тому ПДР України він не порушував. Вважає, що підстав для зупинки його транспортного засобу не було, оскільки під час руху транспортного засобу він користувався засобами пасивної безпеки. Також інспектором порушено його право на захист, оскільки він розглянув справу за відсутності його адвоката. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП та винесена без зазначення доказів.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.08.2019 вказаний позов задоволено. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №190709, винесену 08 березня 2019 року, інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Акуловим Іваном Валерійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що доводи позивача про те, що він має пільги щодо страхування цивільно-правової відповідальності як учасник бойових дій не заслуговують на увагу, оскільки він не є власником керованого ним транспортного засобу.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 08 березня 2019 року інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП, Акуловим І.В., винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №190709, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

В постанові зазначено, що 08.03.2019 о 23:50 водій керував транспортним засобом та був не пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не надано доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 1.3, 1.9. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.3 в ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП встановлено, що порушення правил користування ременями безпеки тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, не зазначивши в оскаржуваній постанові технічний засіб яким здійснено фото або відеозапис, які були використані під час встановлення правопорушення, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв всупереч приписам ст.283 КУпАП.

Водночас, з відеозапису подій, який надано відповідачем, оглянутого у судовому засіданні, відсутні докази вчинення позивачем порушення ч.5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Право для витребування полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох виключних випадків, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме: при складанні протоколу щодо порушень правил дорожнього руху; при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 в адміністративній справі № 686/11314/17, яка в силу приписів ст. 242 КАС України є обов`язковою для суду.

Колегія суддів зазначає, що крім відеозапису відповідач не надав суду жодних допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесеної ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Отже, в даному випадку відповідачем не доведено, що зупинення транспортного засобу обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог ПДР України, що, відповідно, свідчить про безпідставність вимог відповідача щодо пред`явлення для перевірки полісу обов`язкового страхування.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із відсутністю підстав для зупинки транспортного засобу та витребування у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за недоказовості підстав вважати, що особа порушила Правила дорожнього руху, як це передбачено п.1 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 року у справі № 200/4653/16-а.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апелянта про те, що на позивача не розповсюджується в даному випадку пільги, як учасника бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1.

Відповідно до вимог пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 23.12.2014 № 7-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України № 1961-ІУ від 01.07.2004 визначив, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

З огляду на вказане, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що дія пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поширюється на позивача тільки у випадку керування транспортним засобом, власником якого він є.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який належить ОСОБА_2 , однак мав при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, колегія суддів вважає, що він керував та володів ним на законній підставі, тому на позивача поширюється дія пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, а тому постанова серії ВР №190709 від 08 березня 2019 року є протиправною, що зумовлює обґрунтованість висновків суду першої інстанції про її скасування.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на те, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскаржувана постанова підлягає скасуванню та на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Акулова Івана Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.08.2019 року по справі № 524/2279/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 17.09.2019 року