Справа № 520/11019/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 р.Справа № 520/11019/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року (ухвалене суддею Спірідоновим М.О., повний текст якого складено 08.04.2019 р.) по справі № 520/11019/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив: визнати Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Харківській області таким, що не виконує належний контроль, зокрема, суб`єктів господарювання, надаючи інформаційно-диспетчерські послуги, автомобільних перевізників, автомобільних самозайнятих перевізників, які повинні мати зареєстровані в відповідності з законодавством транспортні засоби, ліцензію та ліцензійну картку на кожний автомобіль, облаштований в відповідності до установлених вимог, електронний таксометр; визнати Головне Управління Національної поліції в Харківській області таким, що не виконує прийняте рішення від 25.09.2018 р. № 76848863 Київського окружного апеляційного адміністративного суду, постанови від 25.04.2018 р. № 435 Кабінету Міністрів України, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 р. № 176, зокрема, не виконує належний контроль над послугою по перевезенню пасажирів та багажу легковим автомобілем таксі без ліцензії чи з порушенням ліцензійних умов.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України "Про автомобільний транспорт", Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про рекламу», Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому - КУпАП), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки вважає, що порушені його права на надання послуг таксі та його прав споживача.

Відповідач, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання відповідач Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) заперечував проти апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, вважаючи, що відповідачі не виконують належний контроль: за суб`єктами господарювання, які надають інформаційно-диспетчерські послуги, автомобільних перевізників, автомобільних самозайнятих перевізників; за послугою по перевезенню пасажирів та багажу легковим автомобілем таксі та не виконують рішення Київського окружного апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 р. № 76848863, постанови від 25.04.2018 р. № 435 Кабінету Міністрів України, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 р. № 176, звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на не виконання відповідачами рішення суду та нормативно-правових актів щодо контролю за наданням послуг з перевезення пасажирів та багажу легковими автомобілями таксі без ліцензії або з порушенням ліцензійних умов, безпідставні та не порушують права та інтереси позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011 р. по справі № 1-29/2011, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Таким чином, особа має право на захист, якщо відповідачем порушено безпосередньо її права та інтереси.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржується діяльність Державної служби України з безпеки на транспорті та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, проте, позивачем не конкретизовано, які саме його права порушені відповідачами. Також ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не надано доказів існування між ним та відповідачами будь-яких правовідносин, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог.

Щодо невиконання, на думку позивача, відповідачами Постанов Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 р. та № 435 від 25.04.2018 р. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 р. затверджені Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, пунктом 10, яких встановлено, що Державний контроль за дотриманням передбачених цими Правилами вимог покладається на Укртрансбезпеку, Національну поліцію та органи Держпродспоживслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України № 435 від 25.04.2018 р. затверджено Державну програму підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період 2020 року, метою якої є зниження в Україні рівня аварійності та ступеня тяжкості наслідків дорожньо-транспортних пригод, насамперед соціально-економічних, відповідно до цілей, визначених Стратегією підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період до 2020 року.

Як вбачається зі змісту вищезазначених нормативно-правових актів, вони регламентують організацію внутрішньої роботи відповідачів, а позивач у позові фактично оскаржує організацію такої роботи, якою не порушуються його права, оскільки у позивача відсутні правовідносини з відповідачами.

Щодо доводів апелянта, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України не виконує рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 р. по справі № 76848863 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2018 р. по справі № 826/8526/17 за позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 р., задоволено позов ОСОБА_2 і зобов`язано уповноважених посадових осіб Національної поліції України виконувати свої законні повноваження, передбачені ст. 23 розділу 4 Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до статті 255 КУпАП, які полягають у забезпеченні вжитті заходів у межах своєї компетенції, щодо попередження, виявлення та притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 164 КУпАП (здійснення господарської діяльності відповідно за КВЕД 49.32. "Надання послуг ТАКСІ" БЕЗ ЛІЦЕНЗІЇ або з порушенням ліцензійних умов).

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлені в розділі ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Можливість судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, встановлена статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що контроль за виконанням судових рішень покладено на суд, який ухвалив рішення по справі та виконання судового рішення стосується осіб, які брали участь у розгляді справи.

Оскільки рішення від 25.09.2018 р. по справі № 826/8526/17 прийнято Окружним адміністративним судом міста Києва, а не Харківським окружним адміністративним судом, а ОСОБА_1 не брав участі в розгляді цієї справи, то відсутні підстави для задоволення цієї позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 9, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі № 520/11019/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 16.09.2019 року