Справа № 200/9825/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 р. Справа№200/9825/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі - Маріупольське УПФУ, відповідач) про визнання неправомірними дії з проведення розрахунку пенсії з урахуванням індивідуального коефіцієнта середнього заробітку 2,37804, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з використанням індивідуального коефіцієнта середнього заробітку 2,936 та зобов`язання виплатити заборгованість по пенсії, з моменту призначення пенсії по день перерахунку, з урахування фактично отриманої пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з листа відповідача № 209/Г-02-01-15 від 15.07.2019 року позивач дізнався про те, що під час призначення пенсії відповідач виходив із коефіцієнту середнього заробітку 2,37804, в той час як позивач вважає, що найбільш вигідним коефіцієнтом середнього заробітку є коефіцієнт 2,93, що обчислений із заробітної плати позивача за період з 01.01.2001 по 31.12.2005. Застосування відповідачем коефіцієнту 2,37804 замість 2,93 спричинило нарахування та виплату пенсії в розмірі меншому на 1677,87 грн. на місяць. Позивач вважає, що під час призначення позивачу пенсії відповідачем порушено ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що спричинило визначення позивачу пенсії в меншому розмірі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

03 вересня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що приведений позивачем у позові розрахунок заробітної плати не відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач не врахував період страхового стажу з 01.07.2000 року. Однак, під час призначення пенсії позивачу відповідачем не було допущено порушення застосування ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки під час призначення пенсії коефіцієнт середнього заробітку обчислювався виходячи із заробітку для обчислення пенсії за період з 01.07.2000 року по 31.10.2018 рік. До того ж, при написанні заяви про перерахунок пенсії позивач не виявив бажання виключити з підрахунку заробітної плати якийсь конкретний період, тому управління проводило перерахунки автоматизованим способом. Внаслідок проведеного перерахунку сума коефіцієнтів заробітної плати зменшилася з 492,87607 до 428,04736, проте індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії після проведення оптимізації заробітку збільшився з 2,24035 до 2,37804, що в свою чергу спричинило збільшення розміру пенсії позивача, оскільки даний коефіцієнт використовується у формулі для обчислення пенсії. Таким чином відповідач, проводячи перерахунки пенсії автоматизованим способом та виключаючи при підрахунку невигідні періоди, встановлені програмою АСОПД-СОМТЕХ, діяв в частині покладених на нього повноважень, на підставі закону та не міг керуватися нічим іншим, аніж відповідним законодавством. З урахуванням вищевикладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером та перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Донецькій області (а.с. 8-11).

Листом від 15.07.2019 року № 209/Г-02-01-15 відповідач повідомив позивача про складові, з яких визначався розмір його пенсії. За змістом цього листа розмір пенсії позивача обчислений із врахуванням загального страхового стажу 33 роки 11 місяців 9 днів (стаж врахований по 31.10.2018) та із заробітної плати за періоди з січня 1988 року по грудень 1992 року та з 01.07.2000 року по 31.10.2018 року, розмір пенсії з 03.11.2018 року по теперішній час становить 7 441,55 грн., з них:

7151,15 грн. - розмір пенсії за віком (12788,86 грн.*0,55917), ст. 27 Закону;

290,40 грн. - доплата за понаднормативний стаж, 20 років (1452,00*20%), ст. 28 Закону працюючому.

За змістом зазначеного листа, під час визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсії відповідач застосовував індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації, який склав 2,37804 (а.с. 12).

Однак, позивач не погоджується із правильністю обчислення індивідуального коефіцієнту заробітку - 2,37804.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон №1058).

Відповідно до частини четвертої ст. 42 Закону № 1058, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що показник заробітної плати для перерахунку пенсії визначається за двома можливими методами за вибором пенсіонера.

За першим методом розрахунок пенсії здійснюється із тієї заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія.

При застосуванні другого методу змінюються лише ті показники розрахунку заробітної плати, на які здійснюється посилання у цій нормі (за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058.

На підставі ч.1 ст.40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За змістом зазначених норм Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Заробітна плата для обчислення пенсії в обох випадках розраховується за формулою, наведеною в частині другій статті 40 Закону № 1058:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць

(Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Таким чином, у наведеній формулі обчислення заробітної плати

Зп = Зс х (Ск : К) змінними показниками будуть (Ск : К).

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Суд зазначає, що коефіцієнт заробітної плати є співвідношенням між заробітною платою, яку особа фактично отримує в певний місяць, з якої сплачено страхові внески, до середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за цей місяць, і безпосередньо залежить від величини отримуваної особою, в даному випадку заробітної плати позивача. Зазначений коефіцієнт визначається щомісячно.

Також, суд зазначає, що обчислені щомісячні коефіцієнти заробітку підсумовуються та шляхом ділення одержаної суми на кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати, визначається середній коефіцієнт заробітної плати особи (Ск : К).

Разом з тим, чинним законодавством не встановлено право позивача самостійно визначати коефіцієнт заробітної плати для призначення/перерахунку пенсії, це є повноваженнями органу Пенсійного фонду України.

Крім цього, згідно приписів законодавства України, що регулює пенсійне забезпечення проведення перерахунку пенсії з використанням заробітної плати з 01.01.2001 року по 31.12.2005 року законодавством не передбачено, оскільки відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року, що спростовує розрахунки позивача, які наведені в обґрунтування позову.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для зміни коефіцієнту заробітної плати позивача з 2,37804 на 2,93.

Таким чином, відповідачем вірно застосовано індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для перерахунку пенсії, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Отже, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, позивач суду не надав, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України, судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 13 вересня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко