Справа № 2-а-11057/08/0570
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2019 року

Київ

справа №2-а-11057/08/0570

адміністративне провадження №К/9901/8770/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в попередньому засіданні касаційну скаргу Міністерства доходів та зборів України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року (головуючий суддя Бойченко Ю.П, судді: Нечипуренко О.М., Садовий І.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року (головуючий суддя Семененко Я.В., судді : Добродняк І.Ю, Бишевська Н.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів та зборів України, Донецької митниці Державної фіскальної служби про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У травні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом у якому просив:

визнати протиправним та незаконним його звільнення з посади головного інспектора митного поста "Донецьк-аеропорт" Східної регіональної митниці;

зобов`язати Державну митну службу України поновити його на посаді та стягнути заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є незаконними, оскільки їх вчинено без належних підстав, а саме всупереч вимогам статтей 40, 42, 49-2 КЗпП України.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року, ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2014 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2009 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Наказ Державної митної служби України №665-к від 25 квітня 2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора митного поста "Донецьк-аеропорт" Східної регіональної митниці скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інспектора митного поста "Донецьк-аеропорт" Східної регіональної митниці з 30 квітня 2008 року. В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року замінено Східну митницю Міндоходів на їх правонаступника - Донецьку митницю Державної фіскальної служби.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року замінено первісного відповідача у справі - Державну митну службу України на її правонаступника - Міністерство доходів і зборів України.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 а про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено:

стягнуто з Донецької митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 243 076,05 грн (двісті сорок три тисячі сімдесят шість гривен 05 копійок).

Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що постановою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2014 року позивача поновлено на посаді головного інспектора митного поста "Донецьк-аеропорт" Східної регіональної митниці з 30 квітня 2008 року, судове рішення набрало законної сили, тому відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України позивачу слід здійснити виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позивач працював та отримував заробітну плату у Східній регіональній митниці, правонаступником якої є Донецька митниця ДФС, тому за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 необхідно стягнути з відповідача суму середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу у розмірі 243 076,05 грн.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Відповідачем, подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку та вказує на те, що суди безпідставно стягнули середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, без урахування положень статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що середній заробіток може бути стягнутий за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Також скаржник вважає, що судами не досліджувались обставини про наявність вини працівника або її відсутність, судом не вмотивовано висновку про стягнення з Донецької митниці ДФС розміру грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, не перевірено чи були підстави для відповідного зменшення розміру стягуваної суми.

Позиція інших учасників справи.

Заперечення на касаційну скаргу від позивача до суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2106 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року.

15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.

На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII "Перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дана касаційна скарга разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, касаційне провадження №К/9901/8770/18 (адміністративна справа №2-а-11057/08/0570) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: судді - доповідача - Білоуса О.В., суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 27 травня 2019 року № 493/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Загороднюка А.Г., суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 11 вересня 2019 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 працював у Східній регіональній митниці на посаді головного інспектора митного поста "Донецьк-аеропорт".

Наказом Державної митної служби України від 29 січня 2008 року № 61 "Про ліквідацію митних органів", з метою оптимізації діяльності й структури митних органів, з 1 травня 2008 року ліквідовано, зокрема, Східну регіональну митницю. Наказом Державної митної служби України від 29 січня 2008 року № 64 "Про створення нових митниць і зміну зон діяльності деяких митниць" створено Східну митницю.

18 лютого 2008 року Голова комісії з питань ліквідації Східної регіональної митниці повідомив про наступне вивільнення працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією Східної регіональної митниці.

На виконання наказу Державної митної служби від 29 січня 2008 року № 61, наказом Державної митної служби України від 25 квітня 2008 року № 665-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 30 квітня 2008 року, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення протиправним та незаконним, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються та аргументів учасників справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Оскільки рішення про звільнення позивача з займаної посади в судовому порядку визнано незаконними, тому за правилами статті 235 КЗпП України він підлягає поновленню на посаді з часу незаконного звільнення.

При цьому вказана норма законодавства передбачає наслідки поновлення на роботі у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що питання поновлення позивача на роботі розглядалось більше року з незалежних від позивача обставин. Доказів того, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року саме з вини позивача в матеріалах справи не міститься. Скаржником в обґрунтування доводів касаційної скарги таких доказів не надано.

Отже, враховуючи приписи частини другої статті 235 КЗпП України виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Суд вважає безпідставними посилання скаржника, що судами не вмотивовано висновок про стягнення саме з Донецької митниці ДФС розміру грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, оскільки не встановлено вини Донецької митниці або Міністерства доходів і збору, що призвело до розгляду справи про поновлення на роботі більше одного року. Так відповідно до рішення Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2019 року, яке набуло законної сили, позивача звільнено внаслідок того, що відповідач не виконав зобов`язання по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Таким чином, саме протиправні дії первинного відповідача потягли за собою процедуру поновлення позивача на роботі.

Скаржник в касаційній скарзі ставить під сумнів період часу за який повинна стягуватися середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, при цьому правильність застосування судами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 під сумнів відповідачем не ставиться.

Таким чином, касаційна скарга не містить доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що рішення судів попередніх інстанцій, які є предметом касаційного перегляду в цій справі, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни відсутні. Доводи касаційної скарги висновків суду та обставин справи не спростовують.

Зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства доходів та зборів України залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов