Справа № 140/688/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

13 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8251/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Большакової О. О.
суддів -Мікули О. І.
Курильця А. Р.

перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 140/688/19 за адміністративним позовом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2019 Національна академія Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 145263 грн 16 коп.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, вважаючи що таке прийнято з порушенням правил підсудності, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушеннями строків встановлених ч.2 ст.295 КАС України, та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 571 копію зазначеної ухвали скаржник отримав 19 серпня 2019 року. Проте, лист повернувся з відміткою поштового відділення "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Супровідним листом від 03.09.2019 апелянту та її представнику повторно надіслано копію зазначеної ухвали від 09.08.2019.

05.09.2019 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій вона зазначає про те, що про існування ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2019 про залишення її апеляційної скарги без руху дізналася із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно матеріалів справи, оскаржена ухвала постановлена 20 березня 2019 року, копію якої ОСОБА_1 отримала 26.03.2019 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором №025 (а.с. 30).

Вказане рішення апелянт оскаржила 12.04.2019.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто апелянту на підставі ч. 2 ст. 298 та п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

26 липня 2019 року ОСОБА_1 повторно подано апеляційну скаргу на оскаржуване рішення суду першої інстанції, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому, разом із апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд залишаючи подану апеляційну скаргу без руху в ухвалі від 09.08.2019 наголошував, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження фактично обґрунтоване незгодою з ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2019 року про повернення апеляційної скарги. Тому, в разі незгоди із ухвалою апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, відповідач мала можливість оскаржити її в касаційному порядку.

Покликання апелянта на те, що ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 про залишення без руху її апеляційної скарги їй не була вручена, як і всі подальші судові рішення по справі не заслуговують на увагу, оскільки вся кореспонденція у справі направлялась на зазначеною нею адресу, а відтак такі твердження свідчать про зловживання скаржником своїми процесуальними правами.

Крім того, вказані обставини не є належним доказом поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та неможливості вчасного оскарження судового рішення, оскільки заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі Компанія Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії).

Разом з тим, причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона одночасно відповідає таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами пропуску строку на оскарження судового рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено, що Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі Мушта проти України ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі Півень проти України Суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

У контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення у контексті пропуску строку на таке оскарження, у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Отже, враховуючи значний проміжок часу за спливом якого повторно було оскаржене судове рішення, а також невиконання апелянтом вимог законодавства при первісному оскарженні і неусунення недоліків апеляційної скарги, зазначених апеляційним судом в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 08.05.2019, неоскарження ухвали про повернення апеляційної скарги від 12.07.2019 в касаційному порядку, апеляційний суд дійшов висновку про неповажність зазначених ОСОБА_1 причин і відсутність підстав для поновлення строку.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи наведене, суд вважає, що вказані у доданому до апеляційної скарги клопотанні підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, а нових у встановлений ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху строк апелянтом не наведено, тому у відкритті апеляційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 298, 299, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку апеляційного оскарження.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 140/688/19 за адміністративним позовом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. О. Большакова
судді О. І. Мікула
А. Р. Курилець