Справа № 300/882/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7746/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів,

суддя у І інстанції Остап`як С.В.,

час ухвалення рішення 14 год 27 хв,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 10 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними і скасувати:

картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206070/2018/00059 (далі Картка відмови) Івано-Франківської митниці ДФС (далі Митниця);

рішення про коригування митної вартості товарів Митниці № UA206070/2018/000016/2 від 28 грудня 2018 року (далі Рішення).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі № 300/882/19 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що митну вартість імпортованого позивачем транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації за № UA/206070/2018/400008, визначено за основним методом і до митної декларації декларантом додано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору. Тому відповідачем безпідставно, у порушення статті 58 Митного кодексу України (далі МК), здійснено визначення митної вартості цього транспортного засобу із застосуванням резервного методу без достатніх на те підстав.

У апеляційній скарзі Митниця просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що декларантом до митного оформлення було надано не платіжний документ, а лише проформу з поштового відділення. Тому надані до митного оформлення документи не підтверджують сплати саме заявленої вартості за транспортний засіб.

Відтак, Митницею прийнято Картку відмови, а також Рішення, яким скориговано митну вартість товару з 5600,00 євро до 8550,00 євро відповідно до формул, наведених у пункті 7.53.3 пункту 7.53 розділу VII Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Одночасно апелянт наполягає на неможливості застосування попередніх п`яти методів при визначені митної вартості транспортного засобу у зв`язку з відсутністю необхідних достатніх даних стосовно фізичних характеристик товару, якості та репутації на ринку, даних щодо схожих складових компонентів товару, тощо, яка не була надана митному органу.

Представник Митниці у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі, Просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник позивача заперечив обґрунтованість вимог апелянта. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 через уповноваженого представника подав до митного оформлення електронну вантажну митну декларацію № UA/206070/2018/400008 на вживаний легковий автомобіль марки OPEL, модель ZAFIRA, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2 , тип двигуна дизель, об`єм двигуна 1598 см. куб., тип кузова універсал, за ціною 5 600 євро.

До вказаної митної декларації було додано подано:

рахунок-фактуру (інвойс) № 2018-271 від 19 грудня 2018 року;

акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 09 лютого 2018 року № UA209030/2018/БН;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 17 липня 2014 року;

платіжний документ, що підтверджує вартість за № від 24 грудня 2018 року;

договір про надання послуг митного брокера від 27 червня 2017 року;

паспорт громадянина України;

фінансові гарантії у виді грошової застави № 657093 від 21 грудня 2018 року.

28 грудня 2018 року відповідач за результатами розгляду поданої митної декларації № UA/206070/2018/400008 та доданих до неї документів прийняв Картку відмови та здійснив коригування митної вартості оспорюваним Рішенням, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 8 550 євро (стаття 60 МК).

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Приписами частини 7 статті 55 МК передбачено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Частиною 2 статті 263 МК встановлено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товарів, у тому числі у зв`язку з прийняттям органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі органу доходів і зборів.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ «Заповнення граф митних декларацій» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651, Графа 43 «Метод визначення вартості» заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Таким чином, у разі незгоди імпортера з митною вартістю, що визначена контролюючим органом, регламентований законодавством алгоритм дій імпортера (декларанта) передбачає подання нової митної декларації, в якій зазначаються:

1) сума митних платежів, обчислена згідно з митною вартістю, визначеною декларантом;

2) сума платежів, обчислена згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом.

На різницю між зазначеними сумами декларант надає гарантії, зокрема шляхом забезпечення сплати різниці між самостійно визначеною сумою митних платежів та сумою митних платежів, що нарахована митним органом.

Нараховані у графі 47, а також у графі В «Подробиці розрахунків» митні платежі позначаються відповідним кодом розрахунку відповідно до Класифікатора способів розрахунків, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011.

Сплачені декларантом митні платежі (виходячи з митної вартості, визначеної декларантом) показуються з кодами розрахунку « 01» (безготівкова форма сплати), « 02» (готівкова форма сплати), « 15», « 72», « 91» або « 92».

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 48) декларантом позивача 04 січня 2019 року подано нову митну декларацію ІМ 40 ДЕ UA206070/2019/400049, у графі 43 якої проставлено « 6» - тобто визначений декларантом метод митної вартості за резервним методом. У графі 45 «Коригування» зазначено 266933,20.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, вказане свідчить про самостійне визначення декларантом митної вартості з урахування рішення про коригування митної вартості.

При цьому змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач не згоден з митною вартістю, яка визначена митним органом у спірному Рішенні.

Разом із тим, позивач мав право скористатись правом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених частиною 7 статті 55 МК (сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом), однак не зробив цього, фактично погодившись із митною вартістю, визначеною митним органом.

Наведені обставини залишилися поза увагою та належною оцінкою суду першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору.

Апеляційний суд наголошує на тому, що до предмету доказування у цій категорії справ належать як обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, так і обставини щодо подання нової митної декларації у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є необхідним для правильного висновку про те, погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю, що має значення для вирішення питання про наявність на час розгляду справи між сторонами правового спору із цього питання.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що якщо декларант погодився із визначеною митним органом митною вартістю товару, то спір між сторонами фактично вичерпано і підстав для скасування Рішення відповідача про коригування митної вартості немає.

В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційним судом при вирішенні даного публічно-правового спору враховується аналогічна правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 30 жовтня 2018 року у справа № 816/2396/17.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, при вирішенні спору судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС задовольнити.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі № 300/882/19 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 12 вересня 2019 року.