Справа № 200/14087/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

16 вересня 2019 р. Справа №200/14087/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про заходи забезпечення виконання рішення суду у справі № 200/14087/18-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ЄДРПОУ - 41247274, юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул.Героїв Праці, буд. 6) щодо припинення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) виплати пенсії з 01.09.2018 року. Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (ЄДРПОУ - 41247274, юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) відновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) виплату пенсії за віком на загальних підставах з 01.09.2018 року та сплатити заборгованість з 01.09.2018 року. Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ЄДРПОУ - 41247274, юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул.Героїв Праці, буд.6) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь Державного бюджету України.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2019 року апеляційна скарга Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 р. у справі № 200/14087/18-а повернута апелянту.

Рішення суду набрало законної сили 06 травня 2019 року.

02 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд:

- відповідно до норми ст.254 КАС роз`яснити відповідачу сенс поняття: «на загальних підставах»;

- відповідно до вимог ст.252 КАС ухвалити додаткове рішення: встановити справедливий термін виплати заборгованості по пенсії та всієї суми компенсації за несвоєчасну її виплату, включаючи суму, нараховану за рішенням суду від 29.10.2018 р. у справі № 0540/7686/18-а (вступило в силу 04.01.2019 р.)

- зобов`язати боржника дати суду звіт про виконання рішення суду,

- на підставі положення ч.4 ст.245 КАС зобов`язати боржника вилучити його зі списку ВПО, забезпечивши цим виплату пенсії на загальних підставах у встановлений комісією ПФ день - 9-го числа;

- встановити контроль суду за виконанням свого рішення в порядку, встановленому ст. 382 КАС. Передбачити особисту адміністративну відповідальність у вигляді штрафу за невиконання в порядку, встановленому ст.382 КАС.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що Селидівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України ігнорується виконання судового рішення у справі №200/14087/18-а, у зв`язку з чим просив суд призначити ефективний спосіб виконання рішення суду.

З 25.07.2019 року по 30.08.2019 року (включно) суддя перебувала у щорічній відпустці, з 02.09.2019 року по 13.09.2019 року на лікарняному, у зв`язку з чим розгляд справи по суті здійснюється у перший робочий день судді.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Відповідно до приписів частини статті 254 КАС України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Враховуючи, що адміністративна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), розгляд заяви про роз`яснення судового рішення здійснюється в письмовому провадженні.

Суд зауважує, що роз`яснення рішення полягає у викладенні судом його змісту у більш доступній, чіткій та конкретизованій формі, при цьому забезпечуючи дотримання принципів «незмінності» змісту рішення та виключно в межах тих питань, які були предметом судового розгляду. Суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, не допускається також зміна формулювання змісту цього рішення.

Позицію щодо незмінності судового рішення, зокрема, викладено в пункті 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі». Так, у даному пункті постанови Пленуму зазначено, що за правовою природою роз`яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз`яснення є його складовою. Результатом розгляду заяви про роз`яснення судового рішення є постановлення судом ухвали про задоволення заяви або відмову в задоволенні заяви. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Проте, з аналізу поданої заяви вбачається, що фактично заявник просить суд надати додаткові обґрунтування наявності підстав задоволення позову та процедуру виконання рішення суду в зазначеній справі.

За таких обставин, вимога ОСОБА_1 щодо роз`яснення судового рішення є необґрунтованою, отже, задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги заявника про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення, згідно норм частини другої зазначеної статті, може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Окрім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства України вбачається, що додаткове судове рішення може бути прийняте у випадках, чітко встановлених процесуальним законом (стаття 252 КАС).

Проте, з аналізу поданої заяви заявника, суд доходить висновку, що у ній фактично ставиться питання про зміну резолютивної частини рішення суду.

Відповідно до положень частини першої статті 246 КАС України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Так, зокрема, у мотивувальній частині рішення, згідно вимог частини четвертої зазначеної статті, зазначаються:

1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення, згідно вимог частини п`ятої зазначеної статті, зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Відповідно до ч.6. ст.246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про:

1) порядок і строк виконання рішення;

2) надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення;

3) повернення судового збору;

4) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат;

5) дату складення повного рішення суду.

Судом встановлено, що задовольняючи позовні вимоги, суд у мотивувальній частині свого рішення дійшов висновку, що оскільки позивач з 02 листопада 2016 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , положення Закону № 1706 -VII на позивача не поширюються, а відповідно - виплата належної пенсії позивача має бути здійснена управлінням на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI.

На підставі зазначеного, у резолютивній частині рішення суд зобов`язав Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком на загальних підставах з 01.09.2018 року та сплатити заборгованість з 01.09.2018 року.

Разом з тим, суд звертає увагу заявника, що відповідач не звертався до суду за роз`ясненням судового рішення, що свідчить про те, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року є зрозумілим для відповідача.

У межах ч. 4 ст. 245 КАС України судом було обрано належний, дієвий та ефективний захист порушеного у даному випадку суб`єктивного права громадянина, котрий відповідає наміру особи на одержання пенсії.

Враховуючи вищевикладене, заява позивача про винесення додаткового рішення по справі задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги заявника про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України та накладення штрафу за невиконання в порядку, встановленому ст.382 КАС, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» № 3 від 13.03.2017 вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи наведені законодавчі приписи, суд дійшов висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття судового рішення у справі.

Відтак суд зазначає, що подання звіту про виконання рішення суду є правовим наслідком судового рішення і саме її резолютивної частини, в якій і повинно бути визначено необхідність подачі такого звіту.

Під час ухвалення рішення суд не встановив судового контролю із поданням відповідного звіту, оскільки статтею 382 КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначена правова позиція кореспондується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі від 09.01.2013 року №28/12/13-13, ухвалі від 24.10.2013 року по справі №К/800/28965/13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/34430237).

Водночас, суд звертає увагу заявника, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Станом на дату розгляду заяви, ОСОБА_1 не звертався до суду з заявою про видачу виконавчих листів у справі №200/14087/18-а.

При цьому, з наданої заявником копії інформації Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про виконання судового рішення від 17.03.2019 року №3232/07 вбачається, що дана інформація стосується спірних правовідносин у межах виконавчого провадження №58505643 по виконавчому листу №0540/7686/18-а.

Окрім того, суд зазначає, що заявник у своїй заяві не навів жодних обґрунтованих підстав щодо намірів відповідача не виконувати рішення суду по справі № 200/14087/18-а.

Між тим, у вищезазначеній інформації від 17.03.2019 року зазначається, що починаючи з січня 2019 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 проводиться шляхом включення до сформованої відомості на виплату місячного розміру пенсії, що спростовує доводи заявника про ігнорування відповідачем виконання судового рішення у справі №200/14087/18-а.

Разом з цим, судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Суд зауважує, що у разі ухилення відповідача від виконання у встановлений судом строк зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду, це рішення підлягає примусовому виконанню у порядку, установленому Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 294, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заходи забезпечення виконання рішення суду у справі № 200/14087/18-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 16 вересня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені ст. 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Донецького окружного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя П.В. Кочанова