Справа № 420/909/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/909/19
Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, прийняте у складі суду судді: Марина П.П. в місті Одесі по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС України про визнання незаконним та скасування рішення від 17.01.2019 року про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000155/2,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС від 17.01.2019 року про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000155/2.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС України про визнання незаконним та скасування рішення від 17.01.2019 року про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000155/2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС від 17.01.2019 року про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000155/2.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця ДФС звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, а також висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що під час митного контролю товарів програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості. Апелянт вказує, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № ІІА500630/2019/000719 від 16.01.2019 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товарів.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги того, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією від 16.01.2019 року містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано додаткових документів, відповідно під час контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості від 17.01.2019 року діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому у суду першої інстанції були відсутні підставі для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 . Крім того, апелянт вважає стягнутий судом першої інстанції на користь позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. завищеним та неспівмірним зі складністю справи, ціною позову та значенням справи для сторони.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач придбав за кордоном (країна Німеччина) автомобіль марки BMW модель 318А, 2011 року виготовлення, номер шасі № НОМЕР_1 , за ціною 3800 євро (т.1 а.с.16).

Відповідно до митної декларації митних органів Польщі, митна вартість автомобіля вказана в розмір 16387,00 польських злотих (т.1 а.с.18).

Надалі, позивач повертаючись до України, здійснив перетин митного кордону України в межах Львівської митниці ДФС.

До органів митниці позивачем надано декларацію ДКД ЕЕ №500630/ 2018/ 005466 в якій позивачем вартість придбаного ним автомобіля заявлена в розмірі 3800 євро, тобто позивачем застосований основний метод визначення вартості, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. (т.1 а.с.21).

Працівниками митниці 11.12.2018 року складено акт огляду транспортного засобу (т.1 а.с.22).

Одеській митниці ДФС зазначений автомобіль заявлений за митною декларацією №UА500630/2019/000719 від 16.01.2019 року (т.1 а.с.98), в якій вартість автомобіля заявлена в розмірі 3800 євро.

До декларації позивачем також додано договір купівлі-продажу автомобіля.

Відповідач стверджує, що позивачем також були надані рахунок-фактура, коносамент, звіт про незалежну оцінку майна, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Митними органами, 17.01.2019 року прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UА500630/2019/000155/2 (т.1 а.с.97).

В даному рішенні відповідач зазначає, що декларантом до митного оформлення разом з поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товарів подано рахунок-фактуру, коносамент, звіт про незалежну оцінку майна, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Зазначені документи містять розбіжності та недоліки. Крім того, для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, які не подано декларантом. Декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів (за наявності) надати до органу доходів і зборів, документи, що підтверджують заявлену митну вартість та усувають виявлені недоліки та розбіжності, а саме: 1) банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості ктз, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Зазначені документи необхідно надати з перекладом на українську мову відповідно до статті 25 МКУ. За результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом було обрано другорядний метод визначення митної вартості - резервний. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС та враховано форму контролю 106-2 відповідно до якої «Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення MB за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 7500,00». Враховуючи вищезазначене, митну вартість даного товару скориговано до рівня 7500,00 евро (т.1 а.с.97).

На підтвердження скоригованої митної вартості автомобіля, відповідачем надано до суду першої інстанції інформацію за період з 16.10.2018 року по 16.01.2019 року з цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ПІК ЄАІС) про випадки оформлення митними органами України митних декларацій на автомобіль марки BMW модель 318. 2011 року виготовлення, з такими фізичними характеристиками - об`єм циліндрів двигуна 1995 см3, тил пального для двигуна - дизельний (т.1 а.с.160).

Надану позивачем інформацію досліджено судом першої інстанції та встановлено, що митна вартість автомобілів за ідентичних характеристик за період з 16.10.2018 року по 16.01.2019 року становить 4160,00 євро, 4160,00 євро, 4400,00 євро, 4555,00 євро, 7300,00 євро, 7350,00 євро.

Не погоджуючись із вказаними рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни, що була сплачена за цей товар. Судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі - МК України).

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року (справа №814/1996/15), від 22 травня 2018 року (справа №808/178/16), від 23 жовтня 2018 року (справа №820/1761/17), постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), від 30 червня 2015 року (справа № 21-591а15), в яких зазначено, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено колегією суддів, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної позивачем митної вартості товару заявленому у спірному випадку до декларування, апелянт послався на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності, проте відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого до декларування товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими. При цьому, з оскаржуваного рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товару за другорядним методом не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом, на підставі поданих ОСОБА_1 документів.

Посилання апелянта на відсутність документа, що підтверджував числові значення складових митної вартості, на підставі яких ним проводився розрахунок митної вартості, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивачем до митного оформлення автомобілю надавався договір купівлі-продажу автомобіля від 04.12.2018 року, в якому зазначена ціна придбаного ним автомобіля у розмірі 3800 Євро, крім того додатково вказані обставини підтверджуються митною декларацією №МRN 18РL402010Е1178428, в якій зазначена ціна автомобіля в розмірі 16367 польський злотий, що за середнім курсом Народного банку Польщі станом на день оформлення митної декларації (05.12.2018 року), становило 3800 євро.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності відомостей щодо страхування товарів, а також про вартість перевезення (фрахту) товарів, оскільки як вбачається з матеріалів справи, придбаний позивачем транспортний засіб не підлягав страхуванню, при цьому позивачем жодних договорів фрахту не укладалось, транспортний засіб був доставлений на територію України позивачем особисто, шляхом керування даним автомобілем, що підтверджується відповідними митними деклараціями.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни, що була сплачена за цей товар.

Крім того, що стосується коригування митної вартості автомобіля органами митниці та встановлення його вартості в розмірі 7500 євро, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.2.1 розділу «Заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів» затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

На підтвердження скоригованої митної вартості автомобіля, відповідачем надано до суду першої інстанції інформацію за період з 16.10.2018 року по 16.01.2019 року з цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ПІК ЄАІС) про випадки оформлення митними органами України митних декларацій на автомобіль марки BMW модель 318, 2011 року виготовлення, з такими фізичними характеристиками - об`єм циліндрів двигуна 1995 см3, тил пального для двигуна - дизельний (т.1 а.с.160).

Так, з наведеної інформації інформацію вбачається, що митна вартість автомобілів за ідентичних характеристик за період з 16.10.2018 року по 16.01.2019 року становить 4160,00 євро, 4160,00 євро, 4400,00 євро, 4555,00 євро, 7300,00 євро, 7350,00 євро.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням про коригування митної вартості товару №UА500630/2019/000155/2 позивачу встановлено митну вартість заявленого ним для декларування автомобіля марки BMW модель 318А, 2011 року виготовлення, номер шасі № НОМЕР_1 в розмірі 7500,00 євро.

При цьому, як вбачається з наданої відповідачем інформації вартість ідентичних за характеристиками автомобілів варіює від 4160,00 євро до 7350,00 євро.

Колегія суддів наголошує, що у відповідності до положень ч. 7 ст. 60 МК України, у разі якщо для цілей застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Таким чином, відповідачем встановлено значно вищу ціну при коригуванні вартості товару при митному оформленні, при цьому, відповідачем не надано до суд жодного доказу на підтвердження коригування вартості саме в розмірі 7500,00 євро.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, при здійсненні коригування заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару відповідачем не було враховано, що поставлений автомобіль має значні пошкодження, а саме: автомобіль побував в аварії, дизельний фільтр потребує заміни (т. 1 а.с.16).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Також відповідачем не доведено встановлено митної вартості заявленого позивачем до декларування автомобіля в розмірі 7500,00 євро, а тому суд вважає, що рішення про коригування митної вартості товару №UА500630/2019/000155/2 прийняте не у відповідності до вимог законодавства та підлягає скасуванню, а позовні вимоги належать до задоволення.

Крім того, щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги від 01.02.2019 року, відповідно до якого гонорар адвоката становить 5000 грн. При цьому, в п.4.4 даного договору зазначено, що розмір гонорару не включає фактичні витрати, пов`язанні з виконанням доручень клієнта (відрядження, проживання в готелях, транспортні витрати, добові, тощо). Дані витрати оплачуються клієнтом адвокату окремо, згідно наданих адвокатом підтверджуючих документів.

Згідно із положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір гонорару відповідача за надання правової допомоги по даній справі є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони. При цьому участь адвоката позивача у судових засіданнях, що передбачено актом №1 від 09.02.2019 року про надані адвокатом послуг, підтверджується протоколами судових засідань від 07.05.2019 року та від 21.05.2019 року.

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.04.2019 року (справа 826/2689/15).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що гонорар позивача та надана згідно договору правнича допомога є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботою, наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, а тому витрати позивача на правову допомогу в розмірі 5000 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

При цьому доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС України про визнання незаконним та скасування рішення від 17.01.2019 року про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000155/2 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко