Справа № 300/1010/19
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2019 р. справа № 300/1010/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Тимощука О.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Ткачук О.П.,

представника позивача - Чеботаря В.В.,

представника відповідача - Кононової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Івано-Франківської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2019/00664, а також рішення про коригування митної вартості товарів №UA206060/2019/000597/2 від 11.04.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), 13.05.2019 звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2019/00664, а також рішення про коригування митної вартості товарів №UA206060/2019/000597/2 від 11.04.2019.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, в порушення норм Митного кодексу України, за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу марки "Peugeot" модель 5008, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1560 см3, 2014 року випуску з дизельним типом двигуна та обраного методу визначення митної вартості товару - основний (за ціною договору (контракту)) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозився на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок вказаного, відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2019/00664, а також рішення про коригування митної вартості товарів №UA206060/2019/000597/2 від 11.04.2019.

Відповідно до тверджень позивача, 31.12.2018 в Республіці Польща ним придбано вищевказаний автомобіль для власного користування, за який сплачено 5 000 EUR, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 31.12.2018, укладеного між продавцем - Лазоль Автомотів та позивачем - ОСОБА_1 . При декларуванні визначено митну вартість транспортного засобу за ціною договору (контракту). На переконання позивача, відповідач безпідставно поставив під сумнів подані документи та застосував резервний метод для визначення митної вартості товару, а тому, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товару.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення встановлених судом недоліків (а.с.27-29).

Позивачем, у межах строку, встановленого судом, недоліки позовної заяви усунено. Відтак, ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) та призначено судовий розгляд справи на 08.07.2019 о 10:00 год (а.с.1-2). Пунктом 6 резолютивної частини вказаної ухвали зобов`язано ОСОБА_1 надати суду належним чином оформлене документальне підтвердження продавця "Лазоль Автомотів", яке вказує на допущення описки у визначенні номеру кузова транспортного засобу в договорі купівлі-продажу та експортній декларації. Пунктом 7 резолютивної частини ухвали зобов`язано також Івано-Франківську митницю ДФС надати суду: належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують правомірність коригування митної вартості автомобіля ОСОБА_1 ; письмові докази, що підтверджують проведення консультації та витребування у позивача додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до вимог Митного кодексу України; письмові пояснення із належним обґрунтуванням застосування джерела інформації АСАУР ДФС 105-2 106-2; документи, які містять вихідні дані, запитувані, із використанням вказаного джерела інформації.

На адресу суду 29.05.2019 від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов №699/09-70-10-24 від 03.07.2019 (а.с.49-53 та зворотна сторона). У відзиві представник відповідача не погодилася з позовними вимогами, доводами позивача та в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що під час митного оформлення позивачем автомобіля марки "Peugeot" модель 5008, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1560 см3, 2014 року випуску з дизельним типом двигуна, на вимогу відповідача не було представлено жодного документу, визначеного статтею 53 Митного кодексу України, що підтверджує вартість товару та містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного автомобіля. За вказаних обставин, та враховуючи застосування системи аналізу та управління ризиками, згідно із якою визначено, що визначена декларантом митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів, відповідачем прийнято оскаржені картку відмови та рішення про коригування митної вартості, при цьому, митна вартість товару визначена за резервним методом у розмірі 8 600,00 EUR. Додатково, представник звернула увагу на те, що до митного оформлення декларантом долучено рахунок-фактуру, однак такий документ не є підтвердженням заявленої митної вартості, оскільки у такому не зазначено способу оплати, дати та способу переведення коштів за даним рахунком-фактурою. Також, зазначено, що сплата позивачем 5 000 EUR готівкою є неможливою у зв`язку із тим, що з 01.01.2017 в Республіці Польща зменшено ліміт оплати готівкою з 15 000,00 EUR до 15 000,00 PLN. Окрім цього, згідно із декларацією країни відправлення, декларантом визначено "Biuro Uslug Celnych", однак витрати на брокерську винагороду, всупереч вимогам пункт 1 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до заявленої митної вартості не включено. Представник відповідача, окрім наведеного, також вказала, що в даному випадку, при коригуванні митної вартості, за основу взято каталог Schwacke №310237/S, використання якого не є забороненим та не суперечить Генеральній угоді з тарифів і торгівлі (GATT). Також, у відзиві представник відмітила, що позивач погодився із рішенням про коригування митної вартості транспортного засобу та подав відповідачу митну декларацію №UA206060/2019/403574 від 11.04.2019, самостійно заявивши вартість 8 600 EUR за резервним методом. З огляду на зазначене, враховуючи те, що надані позивачем документи до митного оформлення не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість, представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, а тому, просила в задоволенні позову відмовити.

У судове засідання, призначене на 08.07.2019 о 10:00 год, позивач не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини такої неявки суду не відомі. Відтак, розгляд справи відкладено на 06.08.2019 о 10:00 год (а.с.76).

Від представника позивача 08.07.2019 о 13:45 год до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 08.07.2019 о 10:00 год (а.с.79).

В судовому засіданні 06.08.2019, представником позивача заявлено клопотання про долучення доказів: довідки продавця "Lazool Automotiw", у якій вказано про те, що 31.12.2018 ОСОБА_1 в якості покупця сплатив 5 000 EUR, а "Lazool Automotiw" у якості продавця продав транспортний засіб марки "Peugeot" модель 5008, номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску; повідомлення про те, що в рахунку-фактурі №9/12/2018 та у квитанції допущено описку у VIN-коді придбаного автомобіля (а.с.94-98).

Представником відповідача у судовому засіданні надано суду письмові пояснення №820/09-70-10-24 від 01.08.2019, у яких роз`яснено причини незастосування інших методів визначення митної вартості товарів, передбачених Митним кодексом України, та зазначено про підстави застосування програмного продукту Schwacke (а.с.99-101)

З приводу долучення вищеописаних доказів та письмових пояснень до матеріалів справи сторони не заперечили, відтак суд на місці ухвалив долучити подане клопотання з додатками та письмові пояснення до матеріалів справи. У зв`язку із витребуванням додаткових доказів у представників сторін, суд ухвалив відкласти розгляд справи, наступне судове засідання призначено на 16.08.2019 о 10:00 год (а.с.103-106).

У судове засідання, призначене на 16.08.2019 о 10:00 год позивач чи його представник не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надходило. Суд, керуючись приписами статей 205, 223 КАС України відклав розгляд справи, наступне засідання призначено на 09.09.2019 о 14:00 год (а.с.111).

На електронну адресу суду 16.08.2019 о 13:05 год надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, призначеного на 16.08.2019 (а.с.113-114).

Під час судового розгляду справи 09.09.2019 представником позивача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (а.с.116). Представник позивача у судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві та письмових поясненнях, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши за правилами, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові заяви по суті спору та долучені докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, встановив такі обставини.

Декларантом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Тиса Захід", в інтересах

ОСОБА_1 , 09.04.2019 подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA206060/2019/403500, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль марки "Peugeot" модель 5008, номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`єм двигуна - 1560 см3. У вказаній митній декларації декларантом позивача самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 5 000 EUR - графа "42" митної декларації (а.с.70).

Разом із митною декларацією митним брокером надано відповідачу документи для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення, зокрема:

1. Договір купівлі-продажу (фактуру №9/12/2018) від 09.12.2018 за яким позивач ОСОБА_1 придбав у "Lazool Automotiw" автомобіль марки "Peugeot" модель 5008, номер кузова НОМЕР_2 , 2014 року випуску (а.с.15-16);

2. Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/23195 від 04.04.2019 (а.с.60 та зворотна сторона);

3. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.23-24);

4. Паспорт громадянина України на ім`я: ОСОБА_1 , НОМЕР_4 від 11.06.1997 (а.с.13-14);

5. Паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_5 від 20.10.2017;

6. Експортний супровідний документ №19PL412020E0185573 (а.с.17-18);

7. Інший некласифікований документ б/н від 08.04.2019.

Івано-Франківською митницею ДФС, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів, 09.04.2019 розпочато процедуру консультації із декларантом, шляхом направлення електронного повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до частини 2 статті 53 МК України: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (а.с.66).

Враховуючи відповідь декларанта про відсутність додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості (а.с.65), митним органом 11.04.2019 відмовлено у митному оформленні транспортного засобу у відповідності до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA206060/2019/00664 (а.с.71).

Згідно із даною карткою відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціального підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 8 600,00" (а.с.21 та зворотна сторона).

У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею ДФС здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та 11.04.2019 прийнято рішення №206060/2019/000597/2, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України) у розмірі 8 600,00 EUR (а.с.68).

Декларантом позивача, на виконання вимог, зазначених у картці відмови, 11.04.2019 подано нову митну декларацію №UA206060/2019/403574 у якій вартість транспортного засобу визначено за 6 методом (графа 43) у розмірі 259 621,11 грн (графа 46) (а.с.69).

Не погоджуючись із відмовою відповідача у митному оформленні транспортного засобу та із рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (надалі, також - МК України, Кодекс).

Згідно із частиною 1 статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Наведене встановлено частинами 1, 2 статті 51 МК України.

Згідно із частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

У відповідності до частини 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, що встановлено частиною 1 статті 53 МК України.

Згідно із частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Щодо наявності сумнівів з приводу заявленої митної вартості товару, з огляду на подані позивачем до митного оформлення документи, суд зважає на таке.

За змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Наведене передбачено частиною 4 статті 57 МК України.

Згідно із частиною 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

У відповідності до частин 1, 2, 3 та 5 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Як передбачено частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за основним методом, а до самої митної декларації додано документ, який на переконання позивача, у повному обсязі підтверджує заявлені відомості про митну вартість товару за ціною договору.

Згідно із поясненнями представника відповідача, коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем проведено у зв`язку із неподанням декларантом на вимогу контролюючого органу банківського платіжного документа чи будь-якого іншого платіжного документа, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Водночас представник відзначила, що до митного оформлення декларантом долучено Договір купівлі-продажу (фактуру), однак такий документ не є підтвердженням заявленої митної вартості, оскільки не містить відомостей стосовно способу оплати, дати та способу переведення коштів за таким Договором. Також, зазначено, що сплата позивачем 5 000 EUR готівкою є неможливою у зв`язку із тим, що з 01.01.2017 в Республіці Польща зменшено ліміт оплати готівкою з 15 000,00 EUR до 15 000,00 PLN. Водночас, згідно із декларацією країни відправлення, декларантом визначено "Biuro Uslug Celnych", однак витрати на брокерську винагороду, всупереч вимогам пункт 1 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до заявленої митної вартості не включено.

Як уже зазначалось судом, до відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено копію повідомлення, направленого декларанту позивача 09.04.2019 (а.с.66) про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до частини 2 статті 53 МК України: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

У зв`язку із відповіддю декларанта про неможливість направлення додаткових документів, надання якої ні позивачем, ні його представником не заперечувалось, відповідачем прийнято оскаржені рішення про коригування митної вартості та картку відмови.

На переконання суду, такі дії контролюючого органу є обґрунтованими, а подані позивачем до митного оформлення документи не можуть вважатися належними доказами, що в повному обсязі підтверджують фактичну вартість транспортного засобу, з огляду на таке.

Позивачем на підтвердження заявленої митної вартості автомобіля марки "Peugeot" модель 5008, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1560 см3, 2014 року випуску, з дизельним типом двигуна в сумі 5 000 EUR до митного оформлення подано один документ - Договір купівлі-продажу (фактуру №9/12/2018), дата видачі - 31.12.2018. Продавцем зазначено "Lazool Automotiw", вказано адресу підприємства та його податковий код, а також адресу покупця - ОСОБА_1 . Про автомобіль вказано такі відомості: марка Peugeot 5008, 2014 рік випуску, номер кузова - НОМЕР_2 . Ціна нетто - 5 000 EUR, ціна брутто - 5 000 EUR, до оплати всього - 5 000 EUR. Даний Договір також містить штамп продавця - "Lazool Automotiw" та підпис представника підприємства (а.с.15-16).

Однак, описаний вище документ в частині відомостей про номер кузова не співпадає із таким номером у свідоцтві реєстрації транспортного засобу НОМЕР_6 (а.с.23-24) та декларації країни відправлення (експортному супровідному документі) №19PL412020Е0185573 (а.с.17-18) - VF30E9HD8DS239465.

З огляду на виявлені розбіжності у документах, пунктом 6 резолютивної частини ухвали суду від 18.06.2019 зобов`язано позивача надати у судовому засіданні документальне підтвердження, що вказує на допущення продавцем описки у номері кузова транспортного засобу в поданій до митного оформлення фактурі. На виконання вказаної вимоги представником позивача у судовому засіданні 06.08.2019 до матеріалів справи долучено довідку продавця "Lazool Automotiw", у якій вказано про те, що 31.12.2018 ОСОБА_1 в якості покупця сплатив 5 000 EUR, а "Lazool Automotiw" у якості продавця продав транспортний засіб марки "Peugeot" модель 5008, номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску та повідомлення про те, що в рахунку-фактурі №9/12/2018 та у квитанції допущено описку у VIN-коді придбаного автомобіля (а.с.94-98).

Однак, як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами, до митної декларації декларантом ОСОБА_1 таких довідки і повідомлення не долучено, а на вимогу відповідача подати додаткові документи - відмовлено. Таким чином, з огляду на те, що єдиним документом, яким позивач підтверджував сплачену вартість за придбаний автомобіль та обґрунтовував заявлену митну вартість товару був Договір (фактура), у якому наявні ознаки суттєвих розбіжностей у VIN-коді транспортного засобу з іншими документами, долученими до митної декларації, сумніви відповідача стосовно достовірності заявленої митної вартості, на переконання суду, є у повній мірі обґрунтованими та підставними.

Водночас, оцінюючи вищевказаний документ на предмет достовірності, тобто на підставі відомостей якого можна встановити дійсні обставини, суд зазначає, що зазначений документ не містить необхідних відомостей, які б дали можливість суду це зробити. Зокрема документ не містить ідентифікаційного номеру покупця, відсутні банківські реквізити продавця та відомості стосовно форми оплати за придбаний автомобіль, відсутнє засвідчення факту передачі грошових коштів (готівкової або ж шляхом переказу коштів на банківський рахунок продавця), відсутній підпис покупця автомобіля. Таким чином, суд також зазначає про правомірність вимоги відповідача надати будь які інші документи в підтвердження витрати на придбання автомобіля.

В контексті вказаного, суд звертає увагу на положення підпункту "б" пункту 2 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 (надалі, також - Правила), згідно з яким, документи, що підтверджують право власності на транспортні засоби придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна транспортного засобу, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано транспортний засіб.

Відтак, в силу приписів МК України та вищезазначених Правил, Договір купівлі-продажу (Фактура №9112/2018) не може слугувати належним підтвердженням фактично сплачених або таких, що підлягали сплаті за придбаний транспортний засіб коштів.

Представник відповідача звернула увагу суду на те, що згідно із приписами статті 19 Закону підприємців Республіки Польща (https://orka.sejm.gov.pl/proc8.nsf/ustawy/2051 u/htm), проведення або зарахування оплат, пов`язаних з веденням господарської діяльності здійснюється через платіжний рахунок підприємця, в будь-кому випадку, зокрема, коли одноразова сума транзакції, незалежно від кількості платежів, що виникають з неї, перевищує суму в 15 000 PLN, при чому транзакції в іноземній валюті конвертуються в злоті згідно середнього курсу іноземних валют, проголошеного Національним Банком Польщі в останній робочий день перед днем виконання транзакції.

Суд критично ставиться до вказаного доводу представника відповідача, оскільки як вбачається із змісту вищенаведених норм законодавства Республіки Польща, такі розповсюджуються виключно на сторін - підприємців, а покупцем в даних спірних правовідносинах є позивач - фізична особа. Відтак, такі обмеження не можуть стосуватися правочинів в яких стороною є не підприємець.

Крім цього, зі змісту експортної декларації країни відправлення №19PL412020Е0185573 від 31.03.2019 вбачається, що вартість транспортного засобу вказано у розмірі 21 686 PLN. Проте, враховуючи середній курс валюти EUR станом на 29.03.2019 (робочий день, що передував дню складення декларації) та 28.12.2018 (робочий день, що передував дню придбання автомобіля), зазначена у декларації ціна не відповідає задекларованій вартості транспортного засобу у розмірі 5 000 EUR. Будь-яких пояснень щодо таких неточностей позивачем не надано. Таким чином, встановлена судом невідповідність вкотре підтверджує недостовірність заявлених декларантом та позивачем відомостей про фактично сплачену суму коштів за транспортний засіб.

З наявної у матеріалах справи копії декларації країни відправлення вбачається, що позивач при експорті автомобіля скористався послугами брокера (представника) - "Biuro Uslug Celnych" (а.с.17-18).

Пунктом 1 частини 10 статті 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Відповідно до довідки "Lazool Automtiw" (а.с.97-98), ОСОБА_1 сплачено продавцю вартість автомобіля у розмірі 5 000 EUR. Наведеним підтверджується те, що до заявленої декларантом ціни транспортного засобу витрати на брокерську винагороду "Biuro Uslug Celnych" не включено. У позовній заяві та під час судового розгляду справи представником позивача не надано суду ніяких пояснень з приводу не включення до ціни автомобіля таких витрат, що у свою чергу, додатково підтверджує необґрунтованість заявленої митної вартості транспортного засобу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність у митного органу обгрунтованих сумнівів щодо правильності вказаної декларантом митної вартості автомобіля та відсутність можливості у відповідача на підставі таких документів встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.

У відповідності до статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Суд також зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості та ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України, зазначеним у постанові від 02.06.2015 по справі №21-498а15.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, підставою для відмови у здійсненні розмитнення автомобіля за першим методом слугувало спрацювання системи АСАУР.

Відповідно до частини 2 статті 246 Митного кодексу України, з метою визначення порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, що подається органу доходів і зборів на паперовому носії або як електронний документ розроблено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа затверджений Наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 №631 (надалі, також - Порядок №631).

Згідно з підпунктом 4.5.4 Порядку №631, при здійсненні митного оформлення МД, зокрема, виконуються такі митні формальності як контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР.

Відповідно до пункту 4.9.1 Порядку №631, під час завершення митного оформлення посадовими особами проводиться перевірка відомостей про виконання митних формальностей, сформованих за результатами оцінки ризику за МД із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі за допомогою АСАУР.

Підпунктом 5.6 Порядку №631 передбачено, що у разі коли під час виконання відповідно до пункту 5.4 цього розділу за попередньою МД митних формальностей, визначених пунктом 4.5 розділу IV цього Порядку, у тому числі за результатами спрацювання АСАУР, встановлено необхідність надання додаткових документів та/або відомостей про товари, проведення митного огляду товарів, взяття їх проб (зразків), посадова особа ПМО органу доходів і зборів у строк, визначений частиною 5 статті 259 Кодексу, за допомогою АСМО надсилає зазначену інформацію Декларанту на відповідну електронну адресу.

Водночас, розроблено методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, що затверджені Наказом ДФС 11 вересня 2015 року №689 (надалі, також - Методичні рекомендації).

Згідно з частиною 8 розділу 2 Методичних рекомендацій, у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин 3 - 4 статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною 6 статті 54 Кодексу та частиною 1 статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 затверджено Класифікатор митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками (а.с.56 та зворотна сторона). Відповідно до оскаржуваної картки відмови система АСАУР спрацювала, визначивши код класифікатора 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів» та 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Як зазначалося вище судом, відповідач з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів письмово витребував у декларанта документи, передбачені статтею 53 МК України, але декларантом жодних додаткових документів не подано.

Враховуючи наведене, та наявність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявленої митної вартості, відповідач, на виконання вимог МК України, визначив митну вартість автомобіля позивача за шостим (резервним) методом (стаття 64 МК України). Представником відповідача обґрунтовано неможливість застосування кожного попереднього методу розмитнення та у відзиві на позовну заяву і письмових поясненнях зазначено:

- використання методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (стаття 59 МК України) та методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 МК України) не здійснювався через відсутність даних стосовно фізичних характеристик товару та якості, репутації на ринку, а також відомостей щодо схожих складових компонентів товару;

- метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України) та метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) (стаття 63 МК України) не використані у зв`язку із відсутністю в органу доходів і зборів інформації щодо витрат на виплату комісійних, що були фактично сплачені або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду; звичайних витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, та інших пов`язаних з такими операціями витрат; відсутністю даних що надаються виробником товарів, які оцінюються або від його імені інформації про вартість, яка повинна складатися із сум: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів.

Позивачем та декларантом не надано відповідачу жодної інформації щодо подібних та ідентичних транспортних засобів для застосування 2 та 3 методу визначення митної вартості.

На підтвердження неможливості застосування вищевказаних методів розмитнення товару, представником відповідача до письмових пояснень долучено витяг з ЦБД (а.с.102).

Крім наведеного, суд зазначає, що до предмету доказування у цій категорії справ входять обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, а також обставини щодо подання нової митної декларації - у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є необхідним для правильного вирішення такого спору, зокрема для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю. Останнє, в свою чергу, має значення для висновку про те, чи продовжує існувати між сторонами правовий спір. У випадку, якщо спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом, у задоволенні позову про скасування рішення про коригування митної вартості слід відмовити.

Така позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду в постанові від 30.10.2018 по справі №К/9901/61818/18.

Відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

За змістом частини другої статті 263 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товарів, у тому числі у зв`язку з прийняттям органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі органу доходів і зборів.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ «Заповнення граф митних декларацій» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, Графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Зі змісту наведених положень вбачається, що у разі незгоди імпортера з митною вартістю, що визначена контролюючим органом, регламентований законодавством алгоритм дій імпортера (декларанта) передбачає подання нової митної декларації, в якій зазначаються (1) сума митних платежів, обчислена згідно з митною вартістю, визначеною декларантом; (2) сума платежів, обчислена згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом. На різницю між зазначеними сумами декларант надає гарантії, зокрема шляхом забезпечення сплати різниці між самостійно визначеною сумою митних платежів та сумою митних платежів, що нарахована митним органом.

Нараховані у графі 47, а також у графі В «Подробиці розрахунків» митні платежі позначаються відповідним кодом розрахунку відповідно до Класифікатора способів розрахунків, який затверджено наказом Мінфіну від 20 вересня 2012 року №1011. Сплачені декларантом митні платежі (виходячи з митної вартості, визначеної декларантом) показуються з кодами розрахунку «01» (безготівкова форма сплати), « 02» (готівкова форма сплати), « 15», « 72», « 91» або « 92».

Різниця між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом (в разі внесення грошової застави на відповідний рахунок митного органу), зазначається з кодом розрахунку « 55».

Декларантом позивача 11.04.2019 подано нову митну декларацію UA206060/2019/403574, в лівому підрозділі графи « 43» якої проставлено « 6» - тобто визначена вартість транспортного засобу за резервним методом. Правий підрозділ залишено пустим, що свідчить про самостійне визначення декларантом митної вартості, без урахування рішення про коригування митної вартості.

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач, у випадку не згоди з митною вартістю, яка визначена митним органом у спірному рішенні, мав право скористатись правом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених частиною 7 статті 55 Митного кодексу України (сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом), однак не зробив цього, фактично погодившись із митною вартістю, визначеною митним органом.

З огляду на всі вищенаведені обставини, а також враховуючи висновок суду про не підтвердження позивачем, на підставі поданих документів, фактичної вартості придбаного транспортного засобу і не подання декларантом на вимогу контролюючого органу додаткових документів на підтвердження достовірності заявленої ціни, сумніви відповідача стосовно достовірності заявленої вартості є підставними, відтак картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2019/00664 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206060/2019/000597/2 від 11.04.2019 скасуванню не підлягають. Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Зважаючи на висновок суду про безпідставність позовних вимог, в силу норм статті 139 КАС України, судовий збір не підлягає стягненню із відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 255, 295, 297 підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ;

відповідач: Івано-Франківська митниця ДФС, адреса: вул. Короля Данила, 20, м. Івано-Франківськ, 76010, код ЄДРПОУ - 39640261.

Рішення складене в повному обсязі 13 вересня 2019 р.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.