Справа № 580/1470/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2019 року справа № 580/1470/19
16 годин 27 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/1470/19

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач особисто]

до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Скляренко М.О. за довіреністю]

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, прийняв рішення.

02.05.2019 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до департаменту патрульної поліції Національної поліції України, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.04.2019 № 238 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 15.05.2019 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 12.06.2019. Ухвалою від 12.06.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.06.2019. Ухвалою від 26.06.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 10.07.2019. Ухвалою від 10.07.2019 зупинено провадження у справі на підставі пункту 1 частини 2 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України до 09.09.2019, зобов`язано позивача повідомити суд про усунення обставин, що слугували підставою для зупинення провадження у справі із наданням підтвердження. Ухвалою від 09.09.2019 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.09.2019.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.03.2016 до 04.04.2019 ОСОБА_1 проходила службу на посаді інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції у званні лейтенант поліції. 03.12.2018 рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання MBС України по Черкаській області» визнано ОСОБА_1 непридатною до служби на посаді інспектора роти (довідка № 326), придатною до служби в поліції. Позивач зазначає, що нею неодноразово подавались рапорти про надання переліку вакантних посад, що відповідають стану здоров`я та про можливість перемістити на рівнозначну посаду відповідно до стану здоров`я з огляду на рішення медичної (військово-лікарської) комісії, проте відповідачем не було надано переліку вакантних посад під час проведення організаційних змін. 26.03.2019 позивачем подано рапорт на ім`я начальника ДПП полковника поліції Жукова Є.О. про звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції через хворобу за рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» про непридатність до служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону № 580 у зв`язку з непридатністю до служби на посаді інспектора роти БУПП в Черкаській області та відсутності вакантних посад, що відповідають стану здоров`я позивача. 27.03.2019 позивачем подано рапорт на ім`я начальника - УПП в Черкаській області, ст. лейтенанта поліції ОСОБА_2 з вимогою тимчасово перевести ОСОБА_1 на іншу посаду (вищу посаду), що відповідає її стану здоров`я. 02.04.2019 позивачем подано рапорт на ім`я начальника ДПП полковника поліції Жукова Є.О. про звільнення ОСОБА_1 зі служби 04.04.2019 у поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, оскільки відповідно до довідки від 03.12.2018 № 326 позивач визнана непридатною до служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю запропонованих вакантних посад, що відповідають її стану здоров`я. 04.04.2019 позивача було звільнено наказом ДПП від 03.04.2019 № 238 о/с на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Відповідачем не вирішено питання про звільнення позивача на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу. Позивач зазначає, що наказ від 03.04.2019 № 238 о/с є протиправним, оскільки її звільнили не у зв`язку із хворобою, а у зв`язку із скороченням, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 є непридатною до служби на посаді інспектора роти, проте визнана придатною до служби у поліції і рапорт на призначення до взводу позивач не надала. У позові зазначено, що позивач розраховувала, що вона буде звільнена на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону № 580, оскільки неможливість обіймати посади інспектора роти виникла через набуту на службі хворобу і звільнятися позивач не мала планів, оскільки бажала продовжувати службу в поліції й надалі. Під час звільнення позивачу не пропонувалися інші посади в підрозділах Національної поліції України чи вищі посади за наявності дипломів про вищі освіти. ОСОБА_1 вважає, що відповідач звільняючи її зі служби у поліції за іншою підставою ніж та, що передбачена в законі, прагнув позбавити позивача компенсацій, передбачених у зв`язку із погіршенням здоров`я, втратою працездатності, пов`язаної зі службою в поліції. Позивач зазначає, що мала переважне право на залишення на службі відповідно до статті 49-2 КЗпП України у зв`язку з тим, що мала тривалий безперервний стаж служби (3 роки 3 місяці 10 днів) та виховує двох неповнолітніх дітей у контексті статті 42 КЗпП України. Згідно атестаційного листа від 17.08.2018 позивачем отримано 94 бали та від 27.09.2018 93 бали за результатами тестування на комп`ютері на знання законодавчої бази (професійний тест) та на загальні здібності і навички. Позивач зазначає, що її не повідомляли у чому саме полягають зміни істотних умов праці за посадою позивача та причини, що унеможливлюють подальшу роботу за цією ж посадою. У листі ДПП від 15.03.2019 № 4831/41/4/03-19 (а.с.141) зазначені вакантні посади, але вони не пропонувалися позивачу, тобто не було відомо чи підходить позивач за освітньо-кваліфікаційними показниками, станом здоров`я на ці посади, відмова від посад не оформлялася.

Відповідач позов не визнав, 12.06.2019 подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.38-41), де зазначив, що у зв`язку зі зміною організаційної структури управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП відповідно до наказу Національної поліції України від 05.02.2019 № 108 «Про організаційно штатні зміни в Національній поліції» позивачу було направлено лист від 07.02.2019 № 1200/41/24/01-2019, яким позивача повідомлено про скорочення посади та про необхідність з`явитись до відділу кадрового забезпечення управління патрульної поліції в Черкаській області для ознайомлення з наказом та для написання рапорту на призначення на посаду. 05.02.2019 позивачу під особистий підпис було оголошено попередження про можливе звільнення зі служби в поліції із 04.04.2019 згідно статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів) Закону № 580. Згідно наказу Національної поліції України від 05.02.2019 № 108 в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області було скорочено усі посади інспекторів рот батальйону та введено нові посади інспекторів взводів рот батальйону, тому усім співробітникам, які обіймали відповідні посади було завчасно повідомлено про скорочення посад та про можливість призначення на новостворені посади інспекторів взводів рот батальйону Управління патрульної поліції в Черкаські області за фактичного скорочення чисельності. 02.04.2019 позивач подала до сектору документального забезпечення управління патрульної поліції в Черкаській області рапорт на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 , у якому просила звільнити її зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів 04.04.2019, оскільки відповідно до довідки від 03.12.2018 № 326, виданої медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» визнана непридатною до служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю запропонованих посад, що відповідають її стану здоров`я, що відповідачем було сприйнято як волевиявлення позивача. Рапорт з метою призначення на посаду інспектора взводу роти батальйону Управління патрульної поліції в Черкаські області позивач до відповідача не спрямовувала. Відповідачем зазначено, що відповідно до довідки медичної (військово лікарської комісії) ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 03.02.2018 № 326 позивач визнана «придатною до служби у поліції, непридатною до служби на посаді інспектора роти УПП. За станом здоров`я протипоказана робота, пов`язана з недотриманням режиму харчування, переохолодженням». За станом здоров`я позивач може бути призначена на посади, що відповідають вимогам графи IV Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 № 285. Відповідачем зазначено, що позивача було правомірно звільнено на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580, підстав для звільнення за хворобою не було, тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

25.06.2019 позивачем подано відповідь на відзив, де зазначено, що листом УПП в Черкаській області від 07.02.2019 № 1200/41/24/01-2019 ОСОБА_1 було запрошено до відділу кадрового забезпечення для написання рапорту на посаду, проте у листі не зазначалось переліку запропонованих посад. Відповідно до наказу НПУ від 05.02.2019 № 108 в УПП в Черкаській області було скорочено усі посади інспекторів рот батальйону та введено нові посади інспекторів взводів рот батальйону та повідомлено про можливість їх призначення на новостворені посади інспекторів взводів рот батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області, проте, позивач зазначає, що їй не пропонувалося вакантних посад та не повідомлялося про наявні вакантні посади, крім повідомлення, що посада позивача скорочена. Доказів, що позивачу пропонувався перелік вакантних посад відповідачем не надано. Перелік змін у штатному розписі Національної поліції позивачу не доводився. Згідно розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наданого позивачем, середній заробіток за місяць становить 8109 грн 30 коп, середньоденне грошове забезпечення 270,31 грн.

09.07.2019 відповідачем подано пояснення, де зазначено, що позивачем разом із позовною заявою було подано до суду копії рапортів: 17.12.2018 про надання копії результатів військово-лікарської комісії та надання інформації про наявність вакантних посад; 14.01.2019 про переміщення позивача на рівнозначну посаду за станом здоров`я на підставі медичної довідки № 326; 18.01.2019 про надання переліку посад, перебування на яких не пов`язане з недотриманням режиму харчування та переохолодженням, кваліфікаційні вимоги до таких посад та довідку з місця служби; 28.01.2019 про звільнення зі служби в поліції через хворобу; 18.03.2019 надання переліку посад, що відповідають стану здоров`я позивача; 26.03.2019 про звільнення зі служби в поліції через хворобу; 27.03.2019 про переведення на посаду, що відповідає стану здоров`я позивача, 02.04.2019 про звільнення зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів. Управлінням патрульної поліції в Черкаській області та ДПП були надані відповіді на рапорти позивача: від 02.01.2019 № 20/41/24/03-2019 про надання медичної довідки №326 від 03.12.2019 та інформації щодо вакантних посад (на рапорт від 17.12.2018); від 27.02.2019 про надання відповіді про відсутність підстав для звільнення позивача у зв`язку із хворобою (на рапорт від 28.01.2018); від 27.03.2019 про надання відповіді про відсутність підстав для звільнення позивача у зв`язку із хворобою (на рапорт від 26.03.2018); від 15.03.2019 про відсутність підстав для звільнення позивача у зв`язку із хворобою, перелік вакантних посад станом на 01.03.2019 та порядок призначення на вищі посади (а.с.123). Відповідач вважає, що позивачу було надано вичерпні відповіді щодо вакантних посад, порядку переміщення на посади, що передбачають атестацію, а також про відсутність підстав для звільнення позивача зі служби у поліції у зв`язку із хворобою. Представник відповідача у судовому засіданні 10.09.2019 просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Конституцією України (частина 2 статті 19) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно змісту частин 1, 3 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно частини 1 статті 55 Основного Закону кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносинах з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України зазначає про таке.

Спірні правовідносини врегульовано Законом № 580, Кодексом законів про працю України (згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону).

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 №73 (у редакції наказу Національної поліції України 31.10.2016 №1114) (далі Положення № 73) Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідується Кабінетом міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку. Пунктом 3 розділу 1 Положення № 73 зазначено, що Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП). Згідно із пунктом 2 розділу 4 Положення № 73 ДПП та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи ДПП підзвітні та підконтрольні ДПП. Пунктом 9 розділу 5 Положення № 73 визначено, що ДПП є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності. Управління патрульної поліції в Черкаській області є територіальним підрозділом ДПП. Згідно витягу з ЄДР повною назвою відповідача є Департамент патрульної поліції (а.с.31), проте позивач формує вимогу щодо ДПП Національної поліції України.

Позивач вважає наказ відповідача від 03.04.2019 № 238 о/с протиправним, оскільки не була попереджена про звільнення, їй не було запропоновано інших посад, звільнення відбулося на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580, а не на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону № 580 через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. 03.12.2018 рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання MBС України по Черкаській області» позивача визнано непридатною до служби на посаді інспектора роти, що підтверджується довідкою від 03.12.2018 № 326, придатною до служби в поліції (а.с.8).

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зараховано на службу на посаду інспектора у званні рядового поліції, що підтверджується наказом ДПП від 24.03.2016 № 56 о/с (а.с.42). Згідно наказу ДПП від 03.04.2019 № 238 о/с відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580 звільнено зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора роти № 1 батальйону з 04.04.2019. Підставою звільнення зазначено рапорт ОСОБА_1 від 02.04.2019 та наказ Національної поліції України від 05.02.2019 № 108 (а.с.43). Судом встановлено, що 05.02.2019 прийнято наказ Національної поліції України № 108 «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції України» (а.с.49-54).

Судом встановлено, що 19.01.2019 позивачем направлено рапорт (а.с.11) від 18.01.2019 начальнику департаменту патрульної поліції Жукову Є.О. у якому позивач просила надати перелік посад, перебування на яких не пов`язане з такими критеріями як недотримання режиму харчування та переохолодженням, перелік вакантних посад разом з кваліфікаційними вимогами, необхідних для зайняття таких посад в управлінні патрульної поліції в Черкаській області. Згідно листа від 15.03.2019 № 4831/п1/4/03-19 (а.с.123) позивачу надано відповідь на рапорт від 18.01.2019, де зазначено, що за станом здоров`я позивач може бути призначена на посади, що відповідають вимогам графи ІV «Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції» Наказу МВС України від 03.04.2017 № 285 та повідомлено про наявні посади в управлінні патрульної поліції у Черкаській області, проте не надано доказів надіслання позивачу та отримання позивачем зазначеного листа.

19.01.2019 позивачем направлено рапорт (а.с.12) від 18.01.2019 начальнику управління патрульної поліції в Черкаській області департаменту патрульної поліції у якому позивач просила надати перелік посад, перебування на яких не пов`язане з такими критеріями як недотримання режиму харчування та переохолодженням, перелік вакантних посад разом з кваліфікаційними вимогами, необхідних для зайняття таких посад в управлінні патрульної поліції в Черкаській області, довідку за місцем роботи (служби) за місцем вимоги. Відповідачем не надано доказів щодо надання відповіді на зазначений рапорт та вручення відповіді позивачу.

18.03.2019 позивачем подано рапорт (а.с.16) на ім`я начальника УПП в Черкаській області ДПП ст. лейтенанта поліції ОСОБА_2 з вимогою надати належно завірений перелік вакантних посад у зв`язку з реорганізацією в УПП в Черкаській області та скороченням посад в роті № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області. Відповідачем не надано доказів щодо надання відповіді на зазначений рапорт та вручення відповіді позивачу.

18.03.2019 позивачем подано рапорт (а.с.17) на ім`я начальника департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 з вимогою надати належно завірений перелік вакантних посад, що відповідають стану здоров`я позивача та надати довідку про середній заробіток за останні 6 місяців з місця служби. Відповідачем не надано доказів щодо надання відповіді на зазначений рапорт та вручення відповіді позивачу.

26.03.2019 позивачем подано рапорт про звільнення зі служби через хворобу за рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» у зв`язку з непридатністю служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю вакантних посад що відповідають стану здоров`я позивача з 28.03.2019 (а.с.18). Відповідачем надано копію листа-відповіді від 27.03.2019 № 2917/41/24/01-2019 (а.с.47), проте не надано доказів ознайомлення чи вручення позивачеві зазначеного листа.

Відповідно до пункту 1, 2 розділу 3 Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого Наказом МВС України від 03.04.2017 № 285 (далі Положення № 285) направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ. У направленні зазначаються мета і питання, які належать вирішенню ВЛК. Згідно пункту 3 розділу 1 Положення № 285 основними завданнями ВЛК є, зокрема: визначення за станом здоров`я, фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями, придатності кандидатів до служби в поліції; визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби.

Відповідно до пункту 19 розділу 3 Положення № 285 постанова ВЛК щодо придатності (непридатності) особи до служби, яка приймається за результатами медичного огляду, заноситься до Акта медичного огляду, Книги (журналу) обліку документації ВЛК (додаток 9) і оформлюється Довідкою (додаток 10) або свідоцтвом про хворобу.

27.03.2019 позивачем подано рапорт про переведення на іншу посаду (а.с.19). Відповідачем не надано доказів щодо надання відповіді на зазначений рапорт та вручення відповіді позивачу.

02.04.2019 позивачем подано рапорт (а.с.20) на ім`я начальника ДПП полковника поліції Жукова Є.О. про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів 04.04.2019, оскільки відповідно до довідки від 03.12.2018 № 326 позивач визнана непридатною до служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю запропонованих вакантних посад, що відповідають її стану здоров`я. Витяг з наказу від 03.04.2019 № 238 о/с про звільнення вручено позивачу 04.04.2019, що підтверджується розпискою позивача від 04.04.2019 (а.с.154).

Судом встановлено, що 04.04.2019 позивачеві вручено трудові книжки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , витяг з наказу про звільнення ОСОБА_1 та доведено вимоги пункту 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» щодо подання позивачем декларації, що підтверджується власноручно написаною розпискою позивача від 04.04.2019 (а.с.154).

Згідно розрахункового листа за квітень 2019 року (а.с.155), відомості на виплату заробітної плати та платіжного доручення від 26.03.2019 № 1709 (а.с.159) з позивачем проведено розрахунок до дня звільнення і зазначено: «із відрахуванням грошового забезпечення за 22 доби щорічної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року» (а.с.43), що підтверджується претензією від 20.08.2019 № 7994/41/24/01-2019 про повернення надмірно виплаченого грошового забезпечення у сумі 5436,21 грн, виплаченого у зв`язку з надмірно використаною відпусткою у кількості 22 дні (а.с.199-200).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України, де підставами для звільнення є як власне бажання особи, так і хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції. Такого рішення матеріали справи не містять, позаяк позивач згідно довідки медичної (військово лікарської комісії) ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 03.02.2018 № 326 «придатною до служби у поліції, непридатною до служби на посаді інспектора роти УПП. За станом здоров`я протипоказана робота, пов`язана з недотриманням режиму харчування, переохолодженням», тому підстав для звільнення відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону №580 у відповідача у цій частині не було: діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Непридатність до служби в поліції повинна бути встановлена рішенням медичної комісії за результатами проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду особи, за направленням відповідного підрозділу по роботі з особовим складом. Позивач не зазначає, що відповідачем не надано направлення на медичний огляд у зв`язку з поданням рапорту про звільнення через хворобу, докази відмови відповідача у наданні направлення на проходження медичної комісії позивачем в матеріалах справи відсутні. Суд звертає увагу, що подання рапорту не є безумовною підставою для надання направлення на медогляд.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано зазначає про таке.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону № 580 порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є рапорт про звільнення зі служби в поліції.

Судом встановлено, що у наказі від 03.04.2019 № 238 о/с як підстава для звільнення позивача зі служби в поліції зазначено: «пункт 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», рапорт ОСОБА_1 від 02.04.2019, в якому не зазначено про відмову позивача від переведення/призначення на іншу посаду, проте зазначено: «прошу Вас звільнити мене зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів 04.04.2019 оскільки, відповідно до довідки від 03.12.2018 № 326 виданої медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» визнана непридатною до служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю запропонованих вакантних посад, що відповідають моєму стану здоров`я». З самого рапорту позивача вбачається письмово сформульоване прохання про звільнення зі служби в поліції у зв`язку з скороченням штатів, що відповідає підставі за пунктом 4 частини 1 статті 77 закону №580.

Враховуючи частини 1, 3 статті 68 Закону № 580 передумовою для звільнення поліцейського з вказаних підстав є здійснення реорганізації, внаслідок якої відбувається скорочення посад в органі поліції чи окремому підрозділі. Поліцейський, посада якого буде скорочена, повинен бути письмово попереджений про можливе наступне звільнення за два місяці та належить звільненню відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону №580 виключно у разі, якщо до закінчення цього строку його не було призначено на іншу посаду в поліції.

Згідно частини 2 статті 68 Закону № 580 протягом двомісячного строку з моменту попередження поліцейського про звільнення, відповідний орган поліції зобов`язаний вирішити питання щодо можливості його призначення на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Під час вирішення даного питання до уваги беруться досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я та ставлення поліцейського до виконання службових обов`язків. Призначення поліцейського на іншу посаду відбувається лише за його згодою.

Законом № 580 передбачено, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільненню належать не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

У рішеннях ЄСПЛ йдеться про функціональний аспект публічної служби та про те, що публічно-правовий спір може призвести до застосування цивільного аспекту, якщо приватно-правові аспекти переважають над публічно-правовими з огляду на прямі наслідки для цивільного права майнового або немайнового характеру. ЄСПЛ дотримується критеріїв, встановлених в рішенні від 19.04.2007 у справі Vilho Eskelinen and Others проти Фінляндії, N 63235/00, та застосовує загальну презумпцію, що такі прямі наслідки для цивільних прав існують у «звичайних трудових спорах», що стосуються державних службовців.

Суд дійшов висновку про наявність волевиявлення позивача на звільнення згідно рапорту від 02.04.2019 (а.с.20), де позивач просила звільнити її зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів 04.04.2019, оскільки відповідно до довідки від 03.12.2018 № 326 позивач визнана непридатною до служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та про письмове підтвердження обізнаності щодо відсутності запропонованих вакантних посад, що відповідають її стану здоров`я, про ствердження відсутності наданих рапортів на проходження служби в поліції у взводі за новим штатним розписом, що є достатньою підставою вважати, що позивач не висловила бажання проходити службу в поліції.

Норми спеціального законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані з проходженням служби в лавах поліції не передбачають можливості внесення змін в формулювання підстав звільнення.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ ДПП від 03.04.2019 № 238 о/с обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), зазначає про таке.

Відповідно до довідки від 28.03.2019 про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 № 134, позивач була звільнена від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою: з 28.03.2019 до 01.04.2019, з 02.04.2019 до 05.04.2019 та мала приступити до роботи 06.04.2019 (а.с.198).

Положення № 285 стосується права колишнього поліцейського ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань.

Позивачем ігнорувались звернення відповідача про прибуття для вирішення питання про подальше проходження служби.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с безсторонньо (неупереджено) зазначає про таке.

Дослідженням наявних в матеріалах справи доказів, суд встановив, що сформульована в наказі причина звільнення за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону № 580 відповідає дійсним обставинам, оскільки встановлено, що фактичне скорочення посад відбулося, кількість посад зменшено з 27 до 25, а займана позивачем до звільнення посада, на момент розгляду даної справи судом вже не обліковується у списку штатних посад ДПП, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою (а.с.64).

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Натомість, відповідачем не надано доказів, що би свідчили, що позивачеві було запропоновано наявні посади, що відповідають її освітньому рівню та здібностям, стану здоров`я. Також не надано доказів відмови позивача від запропонованих посад. Суд зазначає, що між датою попередження позивача про можливе звільнення 05.02.2019 та датою звільнення 04.04.2019 не пройшло встановлених законодавством двох місяців, тобто позивача було звільнено до закінчення встановленого двохмісячного терміну, що не свідчить про безсторонність відповідача стосовно позивача.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с добросовісно зазначає про таке.

05.02.2019 на бланку «попередження» (а.с.48) про можливе звільнення зі служби у поліції з 04.04.2019 згідно статті 77 Закону № 580 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) наявний підпис ОСОБА_1 . У судовому засіданні позивач пояснила, що підпис було вчинено нею власноручно, проте у часі значно пізніше («заднім числом») ніж 05.02.2019 з причин перебування у іншому місці.

Оцінюючи твердження позивача, що її не могло бути 05.02.2019 попереджено про можливе звільнення зі служби у поліції з 04.04.2019 у зв`язку з тим, що позивач у цей час перебувала у місті Кривий Ріг, на підтвердження чого надано посадочний документ, виданий на ім`я ОСОБА_1 , відправлення 04.02.2019 о 01 год 03 хв, прибуття 04.02.2019 о 06 год 10 хв (а.с.90), виписку карткового рахунку ОСОБА_1 з відображенням операцій розрахунку у м.Кривий Ріг 04.02.2019 о 09 год 41 хв та о 09 год 45 хв, ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2019 у справі № 712/5648/19, суд зазначає про таке.

Щодо підпису у попередженні (а.с.48) ОСОБА_1 від 05.02.2019 позивачем зазначено, що підпис належить їй, дату 05.02.2019 вказано нею, проте зазначені дії було вчинено під тиском 07.02.2019 або значно пізніше (не пам`ятає), а не 05.02.2019.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Суд критично оцінює твердження позивача про вчинення підпису із зазначенням дати у невідповідний день («заднім числом»), оскільки до працівників поліції встановлюються високі вимоги щодо етичної поведінки, викладені зокрема, у правилах етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, де у пункті 1 розділу 1 зазначено, що ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Відповідно до пункту 5 розділу 1 Правил поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності. Згідно пункту 1 розділу 3 Правил 1. Під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Натомість, з огляду на тягар доказування у справах з проходження публічної служби, відповідачем не надано доказів на підтвердження власної позиції або спростування твердження позивачки щодо зазначення дати на формі попередження про звільнення у невідповідний день.

Частиною 1 статті 68 Закону № 580 передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, що позивачу пропонувалися посади з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня її персонального попередження. Згідно наявної у матеріалах справи розписки (а.с.48) позивача було попереджено про можливе звільнення 05.02.2019, а звільнено 04.04.2019, тобто без дотримання встановленого частиною 1 статті 68 Закону № 580 строку (у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення).

Згідно відомостей наданих відповідачем (а.с.193) встановлено, що 05.02.2019 позивач перебувала у відпустці згідно наказу від 04.02.2019 № 72 о/с (а.с.195), а в день звільнення 04.04.2019 перебувала на лікарняному (а.с.198).

Відповідно до частини 4 статті 68 Закону № 580 перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с розсудливо зазначає про таке.

Відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі серед іншого надається: 1) сімейним - за наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, на утриманні позивача перебувають двоє малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.108) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.109). Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.09.2018 № 2770, від 10.09.2018 № 2771, від 10.09.2018 № 1866 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 взяті на облік у Департаменті соціальної політики Черкаської міської ради як внутрішньо переміщені особи (а.с.109-111). Чоловік ОСОБА_6 з 19.02.2019 звільнений зі служби згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 19.02.2019 № 37 (а.с.115).

Відповідачем не надано доказів щодо аналізу та/або врахування/відхилення таких обставин.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина 1 статті 235 КЗпП України).

В ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2019 у справі № 712/5648/19 (ЄДРСР 81459650) зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси зі скаргою на начальника Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, посилаючись на те, що 19.04.2019 ОСОБА_1 надано на ім`я начальника Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_7 заяву про вчинення начальником управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 злочину передбаченого частиною 1 статті 127, частиною 1 статті 365 та частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України. Ухвалою скаргу ОСОБА_1 стосовно начальника Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області задоволено частково: визнано бездіяльність начальника Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та інших уповноважених службових осіб Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області щодо не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей. Зобов`язано начальника Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та інших уповноважених службових осіб Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ввести до ЄРДР відомості із заяви ОСОБА_1 від 19.04.2019 та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних. Зобов`язано службову особу, яка внесла відомості до ЄРДР через 24 години з моменту внесення таких відомостей, надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, оскільки будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України, 29979/04, пункт 71).

Обставини, що за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

У контексті презумпції невинуватості позивачем не надано пояснень на підтвердження зв`язку підстав звільнення і заяви ОСОБА_1 від 19.04.2019 про вчинення начальником управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 злочину передбаченого частиною 1 статті 127, частиною 1 статті 365 та частиною 1 статті 366 КК України із оскаржуваним наказом від 03.04.2019 № 238 о/с про звільнення зі служби у поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 (а.с.13).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 № 42310/04 та Barbera, Messegue and Jabardo v Spain проти Іспанїї від 06.12.1988, № 146 ЄСПЛ вирішив, що «суд під час оцінки доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, зазначає про таке.

Законом № 580 окремо не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У зв`язку з відсутністю у спеціальному законі положень, що би регулювали порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, суд вважає, що в цьому випадку належить застосувати загальні положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У постанові від 21.05.2014 у справі №6-33цс14 Верховний Суд України зазначив, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. При скороченні міліціонера суд перевіряє чи була можливість перевести його до поліції шляхом порівняльного аналізу штатного розпису органу міліції та новоствореного органу поліції (ВАСУ від 10.11.2016, К/800/11544/16).

Під час розгляду справи представником відповідача не надано доказів пропонування позивачу інших вакантних посад після попередження про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби згідно запропонованих вакантних посад, доказів відсутності можливості подальшого використання позивача на службі. Не надано доказів проведеного аналізу відповідачем та/або висновків з метою залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці у порівнянні з результатами роботи позивача.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штатів, суд встановив, що за штатним розписом до внесення змін в організаційно-штатну структуру управління кількість посад інспектора роти (посада яку займала позивач) № 1 27 (а.с.176-186), а після проведення реорганізації роту № 1 було поділено на два підрозділи, кількість посад інспекторів 25 (а.с.49-54).

Гідність це поняття моральної свідомості, що виражає уявлення про цінність всякої людини, як моральної особистості, а також категорія етики, що означає особливе моральне ставлення людини до самої себе і ставлення до неї з боку суспільства, в якому визнається цінність особистості. Поняття гідності вживається у законодавствах численних країн та у міжнародному праві

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення зазначає про таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Після попередження про майбутнє вивільнення керівник підрозділу (уповноважена особа) має з`ясувати наявність у працівників, яких було попереджено, переваг для залишення на роботі. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та осіб, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, належать всі працівники, які обіймають однакові посади і виконують однакову роботу на підприємстві, установі (організації) у цілому, а не лише в структурному підрозділі, у якому виконував роботу чи обіймав посаду вивільнюваний працівник, про що відсутні докази у матеріалах справи з боку відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 68 Закону № 580 поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини 1 цієї статті.

Згідно частини 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У матеріалах справи відсутні докази, що би підтверджували, що позивач відмовилась від проходження служби в поліції та/або не могла бути прийнята на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

З пояснень позивача слідує, що під час перебування на лікуванні у рапорті від 02.04.2019 констатується про відсутність запропонованих з боку відповідача посад з урахуванням її стану здоров`я (а.с.20).

Згідно з пунктом «а» частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 3933-ХІІ від 04.02.1994, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено у статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Згідно із пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» припинення трудового договору за п.6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Частина 5 статті 68 Закону № 580 передбачає, що переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідачем при звільненні ОСОБА_1 у порушення вимог частини 2 статті 49-2 КЗпП України не враховано встановлене законодавством переважне право на залишення на роботі.

Згідно позиції, викладеній в частині 4 пункту 19 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам варто мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі у межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Розірвання трудового договору з працівником у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників з ініціативи власника може мати місце лише у випадку, коли: неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу; з обов`язковим врахуванням власником наявності в конкретного працівника переважного права залишення на роботі.

Відповідач не довів відсутність можливості подальшого використання позивача на службі.

Суд, перевіряючи, чи прийнято наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с своєчасно, тобто протягом розумного строку зазначає про таке.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Попередження про звільнення має дату 05.02.2019, а звільнення відбулось 04.04.2019 під час перебування позивача на лікарняному (а.с.198) згідно наказу від 03.04.2019 № 238 о/с (а.с.43).

Закон № 580 не встановлює обов`язку працівників поліції подавати рапорти та не передбачає вчинення будь-яких інших дій за відсутності запропонованих вакантних посад з боку відповідача. Відповідачем у порушення вимог абз.3 пункту 2 частини 1 статті 65, частини 2 статті 68 Закону № 580, не розглянуто можливості щодо призначення ОСОБА_1 на іншу рівнозначну посаду, або нижчу тієї, що обіймав позивач перед звільненням зі служби в поліції, та не запропоновано альтернативних варіантів переведення на іншу посаду.

Відповідачем не доведено обґрунтованість та законність прийнятого наказу про звільнення позивача та наявність підстав для її звільнення відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580 у спосіб, передбачений актами законодавства.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу від 03.04.2019 № 238 о/с про звільнення зі служби в поліції та поновлення у поліції на посаді заявлені обґрунтовано, а тому є такими, що належать до задоволення. Позивач належить поновленню на посаді з наступного, за днем звільнення, дня, тобто з 05.04.2019.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 у справі № 823/1973/16 (ЄДРСР 84040003) зазначив, що оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - колегія суддів погоджується з висновками суду попередніх інстанцій щодо необхідності поновлення позивача на службі в поліції на посаді, яку обіймав до свого звільнення.

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо розгляду рапорту позивача від 02.04.2019 та прийняття оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено спірні відносини щодо сум на час звільнення. Наказом від 03.04.2019 № 238 о/с позивача звільнено зі служби з 04.04.2019 із відрахуванням грошового забезпечення за 22 доби щорічної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (а.с.43). 20.08.2019 за № 7994/41/24/01-2019 позивачу направлено претензію про повернення грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (а.с.200). Відповідно до розрахунку грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року заборгованість позивача з грошового забезпечення перед ДПП становить 5436,21 грн. Суд зазначає, що заборгованість позивача перед ДПП у сумі 5436,21 грн не є предметом доказування у даній справі.

Згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, з урахуванням яких (абзац 3 пункту 2, пункт 5 розділу ІV, абзаци 2, 3 пункту 8 Порядку) необхідно обчислити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу позивача та визначити суму заробітку, що належить виплаті позивачу за цей час, виходячи з її середньоденної заробітної плати. Відповідно до правил розділу ІІІ Порядку, судом першої інстанції встановлено які види виплат при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати позивачу за час вимушеного прогулу належить урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) щодо грошового забезпечення позивача.

Згідно пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Нормативним актом, що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). Пунктом 5 Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що належить виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13).

Згідно пункту 2 Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, у якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно підпункту б) пункту 4 Порядку № 100 під час обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідно до пункту 13 розділу 2 Порядку і умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі Порядок № 260) поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу. З огляду на викладене, матеріальна допомога для оздоровлення враховуються під час обчислення середньої заробітної плати.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив під час визначення сум, що належать стягненню.

Середньоденне грошове утримання позивача становить 315,11 грн ((12856,85 (лютий 2019) + 5734,40 (березень 2019) а.с.155) / 59 днів).

Кількість днів вимушеного прогулу позивача становить 159 днів (з 05.04.2019 до 31.04.2019 26 днів + з 01.05.2019 до 31.05.2019 31 день + з 01.06.2019 до 30.06.2019 30 днів + з 01.07.2019 до 31.07.2019 31 день + з 01.08.2019 до 31.08.2019 31 день + з 01.09.2019 до 11.09.2019 10 днів).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським. Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799. Відповідно до пункту 2 наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом № 580, що був опублікований в офіційному виданні - газеті «Голос України» 06.08.2015 (№ 141-142), отже, відповідно до статті 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07.08.2015, а Закон в цілому 07.11.2015. Відповідно до частини 7 статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування. Порядок № 260 був опублікований та, відповідно, набрав чинності, 27.05.2016 (Офіційний вісник України від № 39). Враховуючи, що на момент звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, норми спеціального нормативно-правового акту набрали законної сили, суд дійшов висновку про необхідність застосування Порядку № 260 до спірних правовідносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі № 814/1723/16 (ЄДРСР 83800023).

Під час виплати поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата, що, у свою чергу, кореспондується з пунктом 9 розділу 1 Порядку № 260.

Загальна сума грошового забезпечення за вимушений прогул позивача з 05.04.2019 до 11.09.2019, становить 50102,49 (159*315,11) грн. Сума стягнення за один місяць становить 9453,30 (315,11*30 днів) грн.

Суд дійшов висновку, що наказ від 03.04.2019 №238 о/с про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 частини 1 статі 77 (через скорочення штатів) Закону №580 прийнято відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства, через що наказ належить скасуванню, а позивач поновленню із виплатою середнього заробітку з врахуванням податків за час вимушеного прогулу з 05.04.2019 до 11.09.2019 у сумі 50102 (п`ятдесят тисяч сто дві) грн 49 коп.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. З огляду на те, що позов особи, звільненої від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» задоволено частково, а доказів понесення інших судових витрат не надано, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с.

Поновити ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції.

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції з 05.04.2019 допустити до негайного виконання.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток з врахуванням податків за час вимушеного прогулу з 05.04.2019 до 11.09.2019 у сумі 50102 (п`ятдесят тисяч сто дві) грн 49 коп.

Рішення суду у частині стягнення з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернеста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середнього заробітку з врахуванням податків за час вимушеного прогулу з 05.04.2019 до 11.09.2019 у межах стягнення за один місяць у сумі 9453 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн 30 коп допустити до негайного виконання.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Департамент патрульної поліції [вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 16.09.2019.

Суддя Л.В. Трофімова