Справа № 761/36630/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2019 року

Київ

справа №761/36630/15-а

провадження №К/9901/33357/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" до Виконавчого комітету Коростенської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання укласти додаткову угоду, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді Маліновської В. М., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Степанюка А. Г., суддів: Кузьменка В. В., Шурка О. І.

І. Суть спору

1. У грудні 2015 року Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" (далі також - ДТГО "Південно-Західна залізниця") звернулось до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Коростенської міської ради (далі - Виконком Коростенської міської ради), Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Коростенської міської ради (далі також - УПСЗН) про визнання протиправними дій відповідачів щодо відмови в укладенні додаткової угоди до договору про відшкодування за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам від 28 січня 2015 року № 17 (від 24 лютого 2015 року №ПЗ/ДН-4-155190/НЮ); зобов`язання відповідачів укласти з ДТГО "Південно-Західна залізниця" додаткову угоду до договору про відшкодування за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам від 28 січня 2015 року № 17 (від 24 лютого 2015 року № ПЗ/ДН-4-155190/НЮ) у редакції, що є невід`ємною частиною позову.

2. В мотивування позову зазначив, що ДТГО "Південно-Західна залізниця" в особі відокремленого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень, надаються послуги по пільговому перевезенню окремих категорій пасажирів громадян у приміському сполученні зі станції Коростень м. Коростеня, що передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Законом України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці і інших громадян похилого віку в Україні" та постановою Кабінету Міністерства України від 17 травня 1993 року № 354 "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування".

2.1. З метою виконання зазначених вище законодавчих актів, між ДТГО "Південно-Західна залізниця" (перевізник) та відповідачами укладено договір від 28 січня 2015 року № 17, за умовами якого регламентовано взаємовідносини сторін щодо відшкодування за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, термін дії договору на період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року.

2.2. Так, термін дії вказаного договору закінчився 30 червня 2015 року, а станом на 01 липня 2015 року законодавчих змін щодо порядку та способу відшкодування витрат за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам не відбувалося.

2.3. Позивач вказує, що 15 червня 2015 року позивачем направлено на адресу відповідачів додаткову угоду до вищевказаного договору щодо продовження дії останнього до кінця 2015 року, на що 23 липня 2015 року та 03 серпня 2015 року відповідачами надано відповіді про відмову в укладанні додаткової угоди з підстав відсутності бюджетного фінансування.

2.4. Таким чином, посилаючись на те, що компенсація за пільговий проїзд окремих категорій громадян шляхом перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам передбачена Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, і визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, позивач стверджує, що відповідачі ухиляючись від укладання додаткової угоди не виконують своїх прямих владно-управлінських функцій, чим фактично позбавляють позивача права на отримання компенсаційних виплат зі пільговий проїзд окремих категорій громадян в подальшому - за період 2 півріччя 2015 року.

2.5. Вважаючи відмову в укладанні додаткової угоди з підстав відсутності бюджетного фінансування протиправною, ДТГО "Південно-Західна залізниця" звернулось до суду з вимогою про зобов`язання відповідачів укласти додаткову угоду до договору про відшкодування за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. 28 січня 2015 року між Виконкомом Коростенської міської ради (замовник), УПСЗН (платник) та ДТГО "Південно-Західна залізниця" (перевізник) укладено договір № 17 про відшкодування за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (далі - Договір), предметом якого є регламентація взаємовідносин сторін щодо здійснення відшкодування за перевезення пільгових категорій громадян за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам залізничним транспортом на приміських маршрутах.

4. Пунктом 2.2.1 Договору закріплено, що перевізник забезпечує перевезення окремих категорій громадян, відшкодування витрати за пільгове перевезення яких здійснюється у відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік".

5. Згідно з пунктом 2.3.1 Договору платник забезпечує протягом 3 днів перевірку поданого перевізником розрахунку суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян і складає акт звіряння розрахунку за надані послуги в межах бюджетних призначень на 2015 рік.

6. Крім того, відповідно до пункту 2.3.2 Договору платник здійснює розрахунки з перевізником у п`ятиденний термін після отримання відповідного фінансування в межах обсягу затверджених асигнувань на ці цілі. У разі скорочення (збільшення) обсягу затверджених асигнувань вживає заходи щодо приведення договірних зобов`язань з перевізником та обсягів бюджетних зобов`язань у відповідності до уточнених обсягів бюджетних асигнувань.

7. Пунктом 3.2 Договору сторона, яка є ініціатором розірвання Договору, попереджає іншу сторону не пізніше ніж за 30 днів.

8. Відповідно до пункту 5.1 Договору термін його дії встановлюється з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року.

9. Всі зміни та доповнення до даного Договору складаються у письмовій формі і вважаються дійсними після підписання їх сторонами (пункт 6.1 Договору).

10. Листом Виконкому Коростенської міської ради від 28 квітня 2015 року № 5510/19.3 повідомлено позивача з посиланням на пункт 3.2 Договору про розірвання у місячний термін Договору у зв`язку з недостатністю коштів, доведених міському бюджету з державного бюджету на перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом.

11. 15 червня 2015 року Відокремленим підрозділом Коростенської дирекції залізничних перевезень ДТГО "Південно-Західна залізниця" на адресу УПСЗН направлено лист № 421 із пропозицією підписання додаткової угоди до Договору, до якого додано три її примірники.

12. Листом УПСЗН від 21 липня 2015 року №19.5 повернуто без розгляду три примірники проекту додаткової угоди до Договору у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень.

13. Крім того, Виконком Коростенської міської ради листом від 17 липня 2015 року № 02-17/1756 повідомив позивача, що у випадку надання субвенцій з Державного бюджету України питання стосовно підписання додаткової угоди до Договору буде додатково розглядатися.

14. Своєю чергою, Відокремленим підрозділом Коростенської дирекції залізничних перевезень ДТГО "Південно-Західна залізниця" на адресу УПСЗН направлено лист від 08 липня 2015 року № 492 із проханням сприяти у вирішенні питання щодо повного відшкодування збитків, до якого додано розрахунок потреби в коштах на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом приміського сполучення по м. Коростень, згідно з яким належна до компенсацій сума за січень-червень 2015 року склала 1622 349,09 грн., а план (потреба) на 2015 рік - 3244 698,18 грн.

15. Листом УПСЗН від 18 серпня 2015 року № 8054/195 повернуто позивачу без розгляду розрахунки (облікові форми) про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом ветеранів праці, пенсіонерів за віком, ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідів загального захворювання та рахунок від 04 серпня 2015 року № 7/15 на відшкодування недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян на суму 393735,14 грн. у зв`язку з непідписанням додаткової угоди до Договору та за відсутності кошторисних призначень.

16. На підставі вищевстановлених обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 7, 9 Закону України «Про залізний транспорт», ст. 22 Бюджетного кодексу України, ст. 627 Цивільного кодексу України, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність нормативного обов`язку відповідачів укладати додаткові угоди до договору перевезення, а відтак неналежність обраного Позивачем способу захисту.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

16. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року, в позові відмовлено.

17. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з системного аналізу приписів статей 7, 9 Закону України "Про залізний транспорт", статті 22 Бюджетного кодексу України, статті 627 Цивільного кодексу України, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), внаслідок чого дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність нормативного обов`язку відповідачів укладати додаткові угоди до договору перевезення, а відтак неналежність обраного позивачем способу захисту.

18. Зазначена позиція була підтримана і Київським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

IV. Касаційне оскарження

19. Позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що відсутність коштів для належного виконання грошового зобов`язання не може бути обставиною, що звільняє від відповідальності, незалежно від підстав її виникнення.

21. Водночас, представник УПСЗН у запереченні вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

22. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

23. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

24. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці і інших громадян похилого віку в Україні" передбачені категорії громадян, які користуються правом на пільговий проїзд залізничним транспортом.

28. Так, відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

29. Статтею 7 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що відносини залізниць з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

30. При цьому, приписами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу обумовлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

31. Фінансування видатків на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорії громадян передбачено Порядком № 256 з відповідними змінами та доповненнями, пунктом 2 якого передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

32. Пунктом 3 Порядку № 256 встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

33. Приписами пункту 4 Порядку № 256 обумовлено, що перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

34. За змістом пункту 5.1. Порядку № 256 підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету втрати їх доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, та інші видатки (враховуючи, що фінансове забезпечення таких перевезень здійснюється за рахунок інших бюджетних програм головних розпорядників коштів державного бюджету, власних надходжень транспортних підприємств та інших джерел відповідно до законодавства), а саме: а) стосовно окремих категорій громадян: студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації та учнів професійно-технічних навчальних закладів; громадян, які мають право на безоплатний проїзд відповідно до законодавства, з відшкодуванням втрат доходів транспортних підприємств за рахунок інших джерел; громадян, яким надано право на безоплатний проїзд за професійною ознакою; працівників транспортних підприємств, які отримали право на безоплатний проїзд за рішенням уповноважених органів, підприємств, їх об`єднань та трудових колективів; б) втрати доходів транспортних підприємств, зумовлені заниженими тарифами на послуги з перевезень; в) видатки, що не входять до компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законами України.

35. Відповідно до пункту 6 Порядку № 256 управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.

У разі виникнення додаткових зобов`язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Державна казначейська служба перераховує щомісяця до 25 числа субвенцію на виплату допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу згідно з уточненою інформацією про фактично нараховані у поточному місяці суми допомоги.

36. Згідно з пунктом 7 Порядку № 256 Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов`язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів.

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

37. У пункті 8 Порядку № 256 передбачено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг населенню на оплату, зокрема компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

38. Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України, головні розпорядники коштів Державного бюджету України отримують бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України чи рішенні про місцевий бюджет, доводять у встановленому порядку до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (одержувачів бюджетних коштів) відомості про обсяги асигнувань, забезпечує управління бюджетними асигнуваннями.

VI. Позиція Верховного Суду

34. Отже, перерахування коштів субвенції здійснюється на підставі фактично зареєстрованих зобов`язань відповідно до Порядку № 256 та згідно з нормативами, встановленими Міністерством фінансів України, які щорічно переглядаються та затверджуються на один рік.

35. Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

35. Так, із загального розрахунку необхідної суми субвенції на надання пільг з послуг зв`язку, інших пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян по м. Коростень на 2015 рік вбачається, що потреба в компенсації пільгового проїзду деяких категорій громадян на залізничному транспорті становить 2851,2 гривень.

36. Разом з тим, відповідно до кошторису на 2015 рік УПСЗН за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті передбачено надходження коштів із загального фонду бюджету встановлено у розмірі 600000 грн., що також підтверджується лімітною довідкою про бюджетні асигнування та кредитування на 2015 рік від 06 лютого 2015 року, згідно з якої УПСЗН на підставі рішення міської ради від 22 січня 2015 року № 1732 з місцевого бюджету виділено 600000 грн. на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті.

37. Зміст спірних правовідносин у цій справі зводиться до порушення, на думку позивача, його права отримати компенсацію за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом згідно з державними програмами соціального захисту населення.

38. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спонукання відповідачів до укладення додаткової угоди до Договору не є належним способом захисту порушених прав позивача на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, оскільки в силу прямої вказівки Бюджетного кодексу, по-перше, укладені договори, не покриті відповідними бюджетними асигнуваннями, є недійсними, по-друге, за такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість. При цьому, позивач не позбавлений права на відшкодування збитків за рахунок державного або місцевого бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг, а законодавцем умова щодо обов`язкового укладення договору як передумови для такого відшкодування не висувалася.

39. Слід зазначити, що чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено обов`язку укладати додаткові угоди, водночас передбачено право, зокрема підприємства залізничного транспорту, яке фактично надає послуги по перевезенню пільгових категорій громадян на відшкодування збитків від здійснення таких перевезень за рахунок державного або місцевих бюджетів.

40. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

41. Доводи ж касаційних скарг не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

42. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

2. Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич