Справа № 175/921/19(2-а/175/15/19)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 175/921/19
провадження №2-а/175/15/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року (суддя Озерянська Ж.М.) у справі №175/921/19 (провадження №2-а/175/15/19) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Левченко Максима Євгенійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії НК №037324 від 01.03.2019р. про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.121 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на необґрунтованість та неправомірність оскарженого рішення, оскільки винесене відповідачем за відсутності події адміністративного правопорушення та без наявності доказів вчинення такого.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП доведено відповідачем належними та допустимими доказами, що свідчить про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки аргументам позивача про те, що він не керував транспортним засобом, а отже не може бути суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.121 КУпАП. Крім цього, зазначав про те, що в оскаржуваній постанові відповідача не зазначено доказів, на підставі яких останній дійшов висновку про скоєння позивачем вказаного правопорушення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм

матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із такого.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Левченко М.Є. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №037324 від 01 березня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 01 березня 2019 року в м. Дніпро по вул. Курчатова в районі буд. №10, керував ТЗ БАЗ-А079.31, державний знак НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, обладнання та комплектація якого не відповідають вимогам ПДР України та технічної експлуатації, а саме: не працює привід відкривання аварійного виходу передньої двері ззовні, кількість місць для сидіння із місцем водія пасажирів становить 27 місць, що більше кількості вказаної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а саме 26 місць, чим порушив п.п.31.4.7(г), 31.1, 31.3(а) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП, внаслідок чого до ОСОБА_1 було застосовне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно частини 2 статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до п. 31.3 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху; б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю); в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів; г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Згідно п. 31.4.7(г) ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема: не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав на те, що наявність несправностей та переобладнань транспортного засобу, про які зазначено в оскаржуваній постанові, унеможливлюють його експлуатаціє згідно з ПДР України.

В той же час суд першої інстанції не звернув увагу на те, що суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.121 КУпАП, є особа, яка керує транспортним засобом. У свою чергу під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу.

У спірному випадку позивач заперечував, а відповідачем не було доведено того, що позивач керував транспортним засобом, експлуатація якого, в силу наведених норм ПДР України, є забороненою.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем надано відеозапис подій, що відбувалися 01 березня 2019 року. Натомість, дослідженням вказаного відеозапису, відомості про який в порушення ст..283 КУпАП взагалі не зазначені у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не вбачається того, що позивач керував транспортним засобом. Навпаки, вказаний запис підтверджує пояснення позивача про те, що транспортний засіб знаходився на стоянці автовокзалу м.Дніпра.

Будь-яких інших доказів того, що позивач керував транспортним засобом, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху, відповідачем надано не було.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даних категоріях справ покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП, оскільки відсутність встановленого факту керування позивачем транспортним засобом виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальністю за ч.2 ст.121 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року у справі №175/921/19 (провадження №2-а/175/15/19) - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №037324 від 01.03.2019р. - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КУпАП - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17.09.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк