Справа № 140/2350/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2350/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МО України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової допомоги як інваліду 3 групи з 28.07.2017 внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2017 №114; зобов`язання вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової допомоги як інваліду 3 групи з 28.07.2017 внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 28.07.2017, з урахуванням проведених виплат по процентам втрати працездатності та факту подання ним усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

В обґрунтування позову позивач вказав, що з 28.05.2014 по 31.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та 28.07.2014 під час виконання бойового завдання отримав поранення. 19.06.2015 військово-лікарська комісія Західного регіону встановила, що поранення ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Внаслідок отриманого поранення медико-соціальна експертна комісія 04.12.2014 та 15.07.2015 встановила позивачу 5%, а потім 20% відповідно втрати працездатності без встановлення інвалідності. Згідно з нормами чинного законодавства йому була виплачена компенсація в зв`язку з втратою працездатності.

Позивач також зазначив, що після встановлення йому 28.07.2017 медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) ІІІ групи інвалідності він звернувся до МО України через Волинський ОВК із заявою та підтверджуючими документами про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства, з врахуванням раніше виплаченої суми. Однак відповідач рішенням, оформленим протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 27.10.2017 №114, посилаючись на частину 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовив у призначенні такої допомоги у зв`язку з тим, що групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Позивач вважає таку відмову неправомірною та незаконною, оскільки поранення та захворювання відразу відповідало ІІІ групі інвалідності, не з його вини не могли відразу встановити точні діагнози та виявити всі осколки в тілі. При цьому посилається на те, що рішення Комісії отримав невчасно, лише після звернення в червні 2019 року у обласний військовий комісаріат. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-1а).

Відповідач та третя особа не скористались своїм правом щодо подачі відзиву та пояснень на позовну заяву відповідно, при цьому Волинським ОВК надано суду належним чином завірені документи, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення (а.с.50-71).

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28.05.2014 по 31.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (далі - АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (Донецькій та Луганській областях), що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2014 №8426 (а.с.9).

Позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 20.05.2015 (а.с.19).

28.07.2014 солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне множинне осколкове поранення лівої верхньої кінцівки, що слідує з довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2014 №210 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (а.с.10).

Як слідує із свідоцтва про хворобу від 13.01.2015 №15/2, військово-лікарська комісія терапевтичного профілю ВМКЦ Західного регіону за розпорядженням командира військової частини пп НОМЕР_3 від 16.12.2014 №222 провела огляд ОСОБА_1 та встановила, що його поранення, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та визнала його обмежено придатним до військової служби (а.с.12).

Відповідно до витягу з протоколу військово-лікарської комісії Західного регіону №410 від 19.06.2015 захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.11).

04.12.2014 обласною МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 встановлено 5% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії ВЛН №0000456 від 09.12.2014 (а.с.13).

15.07.2015 обласною МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії ВЛН №0000218 від 15.07.2015 (а.с.14).

28.08.2017 позивачу відповідно до довідки до акта огляду Волинської МСЕК серія 12 ААА №745421 встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.15).

05.07.2018 позивачу відповідно до довідки до акта огляду Волинської МСЕК серія 12 ААА №759221 повторно встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.16).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 19.09.2017 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та доданими до неї документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи (а.с.54).

25.09.2017 заява та документи позивача були ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслані для розгляду до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.52).

Комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 27.10.2017 (витяг з протоколу №114) дійшла висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 21315,00 грн (а.с.17).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формувань, а також членів їх сімей.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІІ (далі Закон №2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

Так, Закон №2011-ХІІ визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 вищевказаного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (абзац четвертий пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до пункту 6 статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 16-3 Закону №2011-ХІІ).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №745421, ОСОБА_1 при первинному огляді 28.07.2017 встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.15). Повторно проведено огляд інваліда та підтверджено групу інвалідності ІІІ з 05.07.2018 захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №759221, а.с.16)

Встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с.19).

Отже, з 28.07.2017 у ОСОБА_1 як військовослужбовця, якому встановлена ІІІ група інвалідності, виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно з пунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Ця норма кореспондується з пунктом 6 Порядку №975, відповідно до якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з абзацом першим пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Ця норма набрала чинності 01 січня 2017 року.

Абзацом такого самого змісту постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 доповнено пункт 8 Порядку №975, який також застосовується з 01.01.2017.

Саме з посиланням на абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункт 8 Порядку №975 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 28.07.2017 позивачу ІІІ групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Однак з таким висновком відповідача при прийнятті 28.07.2017 рішення за результатами розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності суд не погоджується з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, 09.12.2014 ОСОБА_1 вперше визначено ступінь втрати працездатності у розмірі 5%, 15.07.2015 при повторному огляді визначено ступінь втрати працездатності в розмірі 25 %, а 28.07.2018 встановлено ІІІ групу інвалідності.

Суд зазначає, що системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №806/694/16, від 15.03.2018 у справі №816/4195/15, від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі №751/4367/17, від 21.08.2018 у справі №295/14297/16-а, від 13.12.2018 у справі №623/1711/17, від 05.04.2019 у справі №820/4143/18 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується при вирішенні цієї справи.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В силу статті 58 Конституції України норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17 та враховується судом при вирішенні даної справи.

Отже, застосування абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) йому групи інвалідності з 14.08.2017.

З врахуванням вищевикладеного, слід дійти висновку про те, що за даних обставин позивач у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності має право на отримання одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватися йому з урахуванням виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням раніше 25% втрати працездатності.

Відповідно до пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Отже, пунктом 11 вказаного Порядку передбачено вичерпний перелік документів, які військовослужбовець повинен подати уповноваженому органу для виплати одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності додав всі документи, визначені пунктом 11 Порядку №975. Про невідповідність документів чи їх некомплектність у рішенні від 27.10.2017, оформленому протоколом №114 засідання Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, не зазначено.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які б свідчили, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнята на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи з 28.07.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2017 №114; зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 28.07.2017, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів, передбачених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи з 28 липня 2017 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 жовтня 2017 року №114.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м.Київ, Повітрофлоцький пр-т, 6, ) вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 28 липня 2017 року, з урахуванням проведених виплат, та факту подання усіх документів, передбачених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій