Справа № 343/264/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5679/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Лаврій С.Д.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської обл. від 17.10.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил (суддя суду І інстанції: Керніцький І.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 02 хв. 17.10.2018р., м.Долина Івано-Франківської обл.; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 24.10.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

09.02.2018р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на описі поштового відправлення) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 30.01.2018р. в справі про порушення митних правил № 16/20600/18, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.485 Митного кодексу /МК/ України, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1714817 грн. 55 коп. (а.с.3-9).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської обл. від 17.10.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.47-51).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить судове рішення скасувати та заявлений позов задовольнити (а.с.133-136).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в матеріалах справи є відсутніми будь-які підтвердження того, що ОСОБА_2 є громадянином Чехії, а також не доведено, що громадянин Чехії ОСОБА_2 та громадянин України ОСОБА_1 є однією і тією ж особою. При цьому, згідно листів Служби Безпеки України /СБУ/ позивач набув громадянство Угорщини. Водночас, не з`ясовано, ким та коли набуте таке громадянство, не доведена незаконність його набуття. Звідси, накладаючи стягнення в справі про порушення митних правил, відповідач не надав жодного доказу набуття позивачем громадянства іншої держави.

Водночас, ОСОБА_2 має статус нерезидента через постійне проживання закордоном, а тому мав право ввозити в режимі транзит спірний автомобіль терміном на 1 рік.

Також розглядуване правопорушення помилково відповідач вважає триваючим, воно припиняється із поданням декларації митному органу, а тому в цьому випадку підлягає застосуванню двомісячний строк, який відліковується з моменту вчинення порушення.

Спірний автомобіль тривалий час перебував на ремонті після ДТП, станом на 30.01.2018р. він вивезений за межі митної території України, після чого його було погашено на території Республіки Чехія у зв`язку із незадовільним технічним станом.

З огляду на викладене, правові підстави для накладення адміністративного стягнення є відсутніми, оскільки в діях позивача немає складу порушення митних правил. Подані відповідачем матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів наявності умислу в позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ст.485 МК України.

Відповідачем Івано-Франківською митницею ДФС скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.205-221).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, а також оглянувши матеріали справи про порушення митних правил, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано судом першої інстанції, під час проведення перевірки інформації, викладеної у листі Управління СБУ в Івано-Франківській обл. № 60/5/3-1882 від 06.09.2017р., встановлено, що громадянином Угорщини ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , проживає Чехія, ОСОБА_4 234) 27.05.2017р. через пункт пропуску «Смільниця-Кросценко» митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС ввезено на митну територію України в режимі тимчасове ввезення строком до 1 року транспортний засіб марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 (а.с.33).

У процесі проведення аналізу перетину митного кордону України транспортного засобу марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було встановлено, що позивач неодноразово ввозив на митну територію України даний автомобіль, та 27.05.2017р. ввіз у режимі «тимчасового ввезення» з використанням паспорту громадянина Угорщини, серія НОМЕР_1 , тобто, надав документ, який є підставою для надання пільг, а саме незастосування заходів гарантування при ввезенні транспортного засобу особистого користування, маючи статус «резидента».

Із вказаних матеріалів перевірки встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (лист Управління СБУ в Івано- Франківській обл. № 60/5/3-1882 від 06.09.2017р. та лист відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській обл. № 02/02.01.2018) - ОСОБА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 , виданий 05.11.1996р.) (а.с.33, 34-36).

Таким чином, вжитими заходами відповідачем було встановлено, що громадянин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією й тією ж особою; під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України позивач надавав документ, який є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента».

Враховуючи викладене, з метою з`ясування всіх обставин по даному факту, 28.12.2017р. Івано-Франківською митницею ДФС було направлено повідомлення громадянину ОСОБА_1 щодо необхідності його прибуття до митниці (№ 1508/10/09-70-20 від 28.12.2017р.), яке він отримав 30.12.2017р. (а.с.30-31).

Разом з тим, у вказаний час позивач не з`явився до відповідача.

Відповідно до службової записки відділу адміністрування митних платежів Івано-Франківської митниці ДФС № 3/09-70-19-31 від 04.01.2018р. станом на 27.05.2017р. вартість транспортного засобу марки ««BMW 730», кузов номер НОМЕР_3 , складає 226893 грн. 27 коп., а у разі ввезення автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 , на митну територію України відповідно до ч.3 ст.380 МК України ОСОБА_1 , як громадянину України, необхідно було б сплатити до Державного бюджету України митні платежі у сумі 571605 грн. 85 коп. (з них мито 22689 грн. 33 коп., акциз 415833 грн. 33 коп., ПДВ 133083 грн. 19 коп.)

12.01.2018р. стосовно громадянина України ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 16/20600/18 за ознаками правопорушення, передбаченого ст.485 МК України (а.с.27-29).

Підставою для складання цього протоколу слугувало та обставина, що маючи статус «громадянина-резидента» для перетину митного кордону громадянин України ОСОБА_1 використовував паспортний документ громадянина Республіки Чехія з метою ухилення від сплати обов`язкових митних платежів, що передбачено ч.3 ст.380 МК України: тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особисто користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 , маючи статус «громадянина-резидента» (паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 від 12.11.1996р.), вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в сумі 571605 грн. 85 коп. шляхом надання паспортного документу громадянина Республіки Чехії на ім`я ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 ), в якості підстави для ввезення на митну територію України автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 , в режимі «тимчасове ввезення» згідно положень ст.380 МК України в порядку, передбаченому для «громадян-нерезидентів».

З врахуванням наведеного, громадян України ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Листом Івано-Франківської митниці ДФС № 67/10/09-70-20-31 від 12.01.2018р. складений протокол був скерований на адресу позивача (а.с.26).

Постановою Івано-Франківської митниці ДФС від 30.01.2018р. у справі про порушення митних правил № 16/20600/18 громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1714817 грн. 55 коп. (а.с.10-14).

Приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, маючи статус «громадянина-резидента» вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в сумі 571605 грн. 85 коп. шляхом надання паспорту серії BD № 8225997 громадянина Угорщини (зазначивши, що проживає Чехія, ОСОБА_4 234) на ім`я ОСОБА_2 в якості підстави для ввезення на митну територію України автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 в режимі «тимчасове ввезення», згідно положень ч.2 ст.380 МК України в порядку, передбаченому для «громадян- нерезидентів».

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, підтверджується матеріалами справи, та його вину доведено зібраними доказами, зокрема, протоколом про порушення митних правил № 16/20600/18 від 12.01.2018р., службовою запискою відділу адміністрування митних платежів Івано-Франківської митниці ДФС № 3/09/70-19-31 від 04.01.2018р., листом Управління СБУ в Івано-Франківській обл. № 60/5/3-1882 від 06.09.2017р., листом відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській обл. № 02/02.01.2018, листом Львівської митниці ДФС від 19.01.2018р. та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Таким чином, оскаржувана постанова про порушення митних правил прийнята правомірно, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством України, факт порушення митного законодавства підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення апелянтом наявності в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, недоведеності набуття ним іншого громадянства, подальшого вивезення спірного автомобіля та його утилізацію на території Республіка Чехія.

Спростовуючи наведені доводи апелянта, колегія суддів виходить з того, що матеріалами справи доведено ту обставину, що позивач є громадянином України.

Під час ввезення 27.05.2017р. через пункт пропуску «Смільниця-Кросценко» митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС на митну територію України транспортного засобу на іноземній реєстрації - легкового автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 , позивачем було пред`явлено паспорт громадянином Угорщини ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , проживає Чехія, ОСОБА_4 234), що призвело до оформлення вказаного автомобіля в режимі тимчасове ввезення строком до 1 року.

Вказана обставина не спростована позивачем і додатково підтверджується такими обставинами як:

під час розгляду справи позивачем долучено до матеріалів справи копію свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 (а.с.88, 96-97);

апелянт стверджує про вивезення ним цього автомобіля 04.01.2018р. та подальшу утилізацію за межами України.

Підтвердженням наведеного є також сукупність інших доказів, яка була здобута відповідачем, зокрема, інформація Управління СБУ в Івано-Франківській обл., викладена в листах № 60/5/3-1882 від 06.09.2017р. та № 60/5/3-2424 від 13.12.2017р., листом відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській обл. № 02/02.01.2018 (а.с.34-36).

Щодо доводів апелянта про наявність у нього статусу нерезидента за вказаних обставин колегія суддів виходить з того, що відповідно до пп.«в» п.50 ст.4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство» законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно- територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Статтею 5 цього Закону визначено, що документом який підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

Згідно ст.19 Закону України «Про громадянство» однією з підстав для втрати громадянства України є добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Відповідно п.45 ст.4 МК України постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Згідно ст.29 Цивільного кодексу /ЦК/ України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Крім того, статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов`язок громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з ст.3 вказаного Закону реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відомості про місце проживання вносяться до таких документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Документом, до якого вносяться відомості про місце перебування є довідка про звернення за захистом в Україні.

Оскільки позивач мав і продовжує мати постійне місце проживання в Україні, тому на момент перетину кордону 27.05.2017р. він належав до резидентів.

Допущені неточності у вищеперерахованих документах щодо використання позивачем паспорта Угорщини/Чехії не спростовують наведених висновків та на їх правильність не впливають, при цьому слід вважати дійсним та доведеним використання позивачем саме паспорта Угорщини.

В частині наявності в розглядуваних діях позивача складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Із змісту ч.1ст.381 МК України слідує, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

З огляду на викладене, в розглядуваній ситуації позивач ОСОБА_1 мав право ввезти транспортний засіб на митну територію України під зобов`язання про зворотне вивезення, але в разі сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до п.7 розділу І наказу № 1118 від 17.11.2005р. «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», власник транспортного засобу або уповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).

Статтею 103 МК України встановлено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ст.30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та оплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Статтею 292 МК України встановлено, що митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу, Податкового кодексу України не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Згідно п.3 ч.3 ст.293 МК України особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, є: у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, - особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

27.05.2017р. громадянин України ОСОБА_1 , маючи статус громадянина-резидента, під час ввезення на митну територію України автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 , у митному режимі тимчасове ввезення строком до 1 року надав посадовим особам Львівської митниці ДФС, як підставу для пропуску транспортного засобу, у відповідності до ч.2 ст.380 МК України (без сплати митних платежів) паспорт Угорщини НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: Чехія ОСОБА_4 234), та не повідомив працівників митниці про наявність у нього українського громадянства, не надав їм паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , чим вчинив дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Відповідно до службової записки відділу адміністрування митних платежів Івано-Франківської митниці ДФС № 3/09-70-19-31 від 04.01.2018р. станом на 27.05.2017р. вартість транспортного засобу марки ««BMW 730», кузов номер НОМЕР_3 , складає 226893 грн. 27 коп., а у разі ввезення автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 , на митну територію України відповідно до ч.3 ст.380 МК України ОСОБА_1 , як громадянину України, необхідно було б сплатити до Державного бюджету України митні платежі у сумі 571605 грн. 85 коп. (з них мито 22689 грн. 33 коп., акциз 415833 грн. 33 коп., ПДВ 133083 грн. 19 коп.)

Виходячи з викладеного та враховуючи наявність у позивача, як паспорта громадянина України так і паспорта громадянина іншої держави (Угорщини), постійного місця проживання на території України, позивач у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина-резидента та на території України повинен користуватись документами громадянина України.

Незважаючи на викладене, позивач ввіз вказаний транспортний засіб в режимі тимчасового ввезення, пред`явивши митному органу паспорт громадянина іншої держави, надання якого є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортного засобу особистого користування.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або за несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або за вчинення інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Таким чином, під час судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що громадянин України ОСОБА_1 , маючи статус «громадянина-резидента», вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в сумі 571605 грн. 85 коп. шляхом надання паспорту Угорщини серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 в якості підстави для ввезення на митну територію України автомобіля марки «BMW 730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 , в режимі «тимчасове ввезення» згідно положень ч.2 ст.380 МК України в порядку, передбаченому для «громадян-нерезидентів».

Саме на ухилення від сплати обов`язкових платежів були спрямовані дії позивача, що підтверджує наявність в його діях умислу на вчинення правопорушення, склад якого передбачений ст.485 МК України.

Щодо доводів апелянта про порушення митницею строків притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, колегія суддів враховує, що приписами ст.467 МК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Таким чином, згідно ст.467 МК України порушення митних правил, передбачені ст.485 МК України, є триваючими.

Крім того, поняття триваючого правопорушення роз`яснюється листами Міністерства юстиції України № 22-34-1465 від 01.12.2003р., № 22-14-493 від 17.07.2007р.

Згідно вказаних листів триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його неповністю або неналежним чином.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винна особа безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Отже, безпідставне декларування та перебування ввезеного транспортного засобу в режимі «тимчасове ввезення» згідно положень ч.2 ст.380 МК України в порядку, передбаченому для «громадян-нерезидентів», є триваючим правопорушенням, оскільки в цьому випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Оскільки спірний автомобіль був вивезений позивачем 04.01.2018р. (час завершення триваючого порушення митних правил), протокол про порушення митних правил № 16/20600/18 складений 12.01.2018р. (дата виявлення порушення), оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил винесена 30.01.2018р., тому митним органом дотримані строки притягнення позивача до відповідальності, передбачені ст.467 МК України.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на обставини справи, строк притягнення до відповідальності слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення підстав для притягнення до відповідальності.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене правила обчислення строку притягнення особи до відповідальності визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Таким чином, тривалість розглядуваного строку не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому згаданий строк розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

Інші покликання апелянта щодо недоведеності набуття ним іншого громадянства, подальшого вивезення спірного автомобіля та його утилізацію на території Республіка Чехія колегія суддів відхиляє, оскільки вони не носять визначального характеру для вирішення спору.

При цьому, у цьому випадку важливим є факт використання позивачем паспорта громадянина іншої держави, а не правомірність набуття ним громадянства іншої держави.

Факт вивезення спірного автомобіля та його утилізація на території Республіка Чехія враховано судом апеляційної інстанції як момент завершення триваючого порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.

Відповідно до вимог діючого МК України:

ч.1 ст.498 - особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

чч.1 і 2 ст.526 - справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

ст.531 - підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Із змісту наведених норм слідує, що безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, є окремою самостійною і достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення МК України містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації митними органами (їх посадовими особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про порушення митних правил за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

За загальним правилом процедурні порушення, допущені митним органом при розгляді справи про порушення митних правил не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення. Натомість, вчинені митним органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідачем вживалися належні заходи для виклику позивача і забезпечення його участі в розгляді справи про порушення митних правил.

Зокрема, згідно повідомлення № 1508/10/09-70-20 від 28.12.2017р. позивач був запрошений на 10 год. 00 хв. 12.01.2018р. Івано-Франківською митницею для з`ясування обставин по факту невивезення автомобіля марки «BMW 730»; вказаний лист був вручений адресату 30.12.2017р. (Т.3, а.с.4 і на звороті).

Після складання протоколу про порушення митних правил № 16/20600/18 від 12.01.2018р. такий листом відповідача № 67/10/09-70-20-31 від 12.01.2018р. був скерований позивачу; в цьому ж листі повідомлявся позивач про розгляд справи о 10 год. 00 хв. 30.01.2018р. (Т.3, а.с.3).

Вказаний лист був своєчасно 12.01.2018р. скерований на адресу позивача, однак вручений адресату лише 09.02.2018р. (Т.3, зворот а.с.3).

Причини несвоєчасного вручення листа під час апеляційного розгляду від органу поштового зв`язку з`ясувати не виявилося можливим через закінчення шестимісячного строку зберігання відповідних документів (лист-відповідь Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» № 112/1865 від 21.08.2019р. - Т.3, а.с.15-16).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що митним органом із дотриманням вимог закону вживалися заходи для належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, а тому, оцінюючи в сукупності наведені обставини, такі дії відповідача не можна кваліфікувати як безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду.

У той же час, власне неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи не покладалися позивачем в основу заявлених вимог, хоча в позовній заяві він наголошував лише на тому, що не був повідомлений про складання протоколу щодо порушення митних правил, однак такі доводи позивача спростовуються вищевказаними обставинами і дослідженими матеріалами справи про порушення митних правил.

При цьому, навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття акта суб`єктом владних повноважень, зазначене не може бути автоматичною підставою для скасування останнього у випадку встановлення останнім правопорушення, факт вчинення якого підтверджено у ході розгляду справи.

Також по цьому питанню колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі № 826/10898/14, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно ст.485 МК України, а відтак заявлений позов про визнання протиправною і скасування спірної постанови в справі про порушення митних правил є необґрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської обл. від 17.10.2018р. в адміністративній справі № 343/264/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 11.09.2019р.