Справа № 824/577/19-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/577/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач ), звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради (далі - відповідач), в якому з урахуванням позовної заяви у новій редакції (а.с.134-137) просила:

- скасувати розпорядження від 19.02.2019 року № о/с; б/н; вз; 58018 Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, яким скасовано дію довідки № від 18.10.2018 року та знято з обліку внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії, починаючи з квітня 2017 року по травень 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та виплати заборгованість за період, починаючи з квітня 2017 року;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

1. Аргументи учасників справи.

1.1. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що вона є пенсіонером та отримувала пенсію по втраті годувальника. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті по місцю проживання була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до міста Чернівці, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Проте, відповідач з квітня 2017 року припинив виплату пенсії з підстав, (на думку позивача) не передбачених ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують право на пенсійне забезпечення.

2. Відповідач (ГУ ПФУ у Чернівецькій області) подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до матеріалів пенсійної справи позивач з 01.08.2014 року перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа. Пенсія позивачу призначена у зв`язку з втратою годувальника з 14.08.2006 року за попереднім місцем перебування на обліку в управлінні ПФУ в Артемівському районі Луганської області.

Звертав увагу суду на те, що згідно повідомлення Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради від 28.09.2017 №09/09/02-4741 позивач знята з обліку як внутрішньо переміщена особа з 20.07.2017 року, у зв`язку з відсутністю тривалий час за місцем проживання, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 29.03.2017 року, від 29.05.2017 року та листом Державної прикордонної служби України від 14.04.2017 року №09.05/2062.

2.1. Відповідач посилаючись на норми Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, приписи Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", та інші законодавчі акти, що регулюють спірні правовідносини вважає, що діяв на підставі норм чинного законодавства. Позовні вимоги щодо поновлення пенсії з квітня 2017 року є безпідставними. Оскільки рішення про припинення виплати пенсії позивачу прийнято Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради у відповідності до норм законодавства, відтак відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність відповідача.

2.2. Відповідач (Департамент праці та соціального захисту населення) подав до суду відзив у формі пояснення в обґрунтуваннях якого зазначено, що на підставі заяви від 25.12.2014 року позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу та видано відповідну довідку №. Розпорядженням від 20.07.2017 року позивача знято з обліку як внутрішньо переміщену особу в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, у зв`язку з відсутністю за місцем проживання, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Зазначив, що позивач повторно отримала довідку № НОМЕР_1 від 18.10.2018 року, як внутрішньо переміщена особа. Проте, у зв`язку з відсутністю за місцем проживання, згідно ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та посилаючись на норми Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", комісією прийнято рішення про відмову у відновленні пенсії та знято з обліку як внутрішньо переміщену особу в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

3. Процесуальні дії в справі.

3.1. 29.05.2019 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

3.2. 08.08.2019 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду здійснено заміну неналежного учасника справи - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м.Чернівці, на належного відповідача - Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради.

4. Доводи учасників справи.

4.1. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на доводи викладенні в позовній заяві, подавши при цьому заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

4.2. Представник відповідача (ГУ ПФУ у Чернівецькій області) подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві.

4.3. 10.09.2019 року представником відповідача (Департаменту праці та соціального захисту населення) подано до суду заяву в якій останній просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, з урахуванням пояснень, які містяться в матеріалах справи.

4.4. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

5. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

5.1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонеркою та отримувала пенсію по втраті годувальник з14 .08.2006 року . (а.с.108)

5.2. Зі змісту довідки від 25.12.2014 року № встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 . ( а.с. 12)

5.3. Відповідно до Розпорядження по О/Р 807792, 24.03.2017 року ГУ ПФ України в Чернівецькій області припинено ОСОБА_1 виплату пенсії на підставі п.5 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с.119)

Згідно розпорядження Управління соціального захисту населення від 20.07.2017 року № б/н ОСОБА_1 знята з обліку, як ВПО у зв`язку з відсутністю за місцем проживання на час перевірки 20.07.2017 року, на підставі актів від 29.03.2017 року та 29.05.2017 року. (а.с.26)

Судом досліджені акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.03.2017 року та 29.05.2017 року, зі змісту яких встановлено про відсутність позивача за фактичним місцем проживання. (а.с. 59, 63. )

5.4. Зі змісту довідки № від 18 жовтня 2018 року Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради вбачається, що ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце її проживання: АДРЕСА_2 (а.с.13)

5.5. 30.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення у Шевченківському районі, де повідомила про обставини відсутності за фактичним місцем проживання (виїзд за кордон з метою лікування ) та з проханням розглянути заяву на поновлення виплати пенсії, а також надати висновок до Управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області та відновити невиплачену пенсії починаючи з 2017 року. (а.с.15)

5.6. 08.11.2018 року листом № 09/09/01-5386 Департаментом праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради повідомлено позивача про розгляд заяви щодо відновлення невиплаченої пенсії, на черговому засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. (а.с.34)

Судом досліджений акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 05.11.2018 року, зі змісту якого вбачається про відсутність позивача за фактичним місцем проживання (а.с.35)

5.7. 29.11.2018 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, прийнято протокольним рішенням №47 про відмову у відновленні пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю її за фактичним місцем проживання (витяг з протоколу № 47 від 29.11.2018 року). (а.с.33).

5.8. 04.12.2018 року листом № 09/09/01-5834 Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради повідомлено позивача про те, що позивач перебував на обліку в управлінні соціального захисту наведення Шевченківського району департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради як внутрішньо переміщена особа за адресою: по АДРЕСА_2 з 25.12.2014 року по 20.07.2017 року.

Вдруге позивач звернувся в управління з заявою для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - 18.10.2018р. Позивачу видано довідку № від 18.10.2018р.

За призначенням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг позивач не звертався.

На засіданні Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Комісія) (протокол №47 від 29.11.2018р.) розглянуто подання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26.10.2018р. №27325/09-13 та заяву від 30.10.2018року щодо відновлення позивачу виплати пенсії за віком.

Комісія керуючись п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 із змінами внесеними згідно постановами КМУ, прийняла рішення щодо відмови позивачу у відновленні пенсії у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання. (а.с.32)

10.12.2018 року ГУ ПФ України в Чернівецькій області прийнято Розпорядження №807792, яким відмовлено у виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення комсісії від 29.11.2018 року №47. (а.с.124)

5.9. 12.02.2019 року листом № 5060/11 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомлено представника позивача (окрім іншого) про відмову у відновленні пенсії гр. ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання, посилаючись на норми Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та норми Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи. (а.с.97)

Судом досліджена інформація щодо нарахованої та виплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 року по 31.03.2017 року. (а.с.97)

5.10. 15.02.2019 року ( лист № 09.09.02-764) Департаментом праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, повідомлено ГУПФ України в Чернівецькій області про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з 18.10.2018 року на підставі довідки № від 18.10.2018 року. Довідка про взяття на облік як ВПО на вказану дату не скасована. (а.с.29)

5.11. Відповідно до розпорядження від 19.02.2019 року №о/с б/н в/з 58018 Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківського району скасовано ОСОБА_1 дію довідки, та знято з обліку як ВПО, у зв`язку з тривалою відсутністю по фактичному місцю проживання, згідно статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод ВПО" на підставі листа ГУ ПФУ в Чернівецькій області № 4584/09-13 від 08.02.2019 року та акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 18.02.2019 року. (а.с. 25)

5.12. Судом досліджений акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 18.02.2019 року, зі змісту якого вбачається про відсутність позивача за фактичним місцем проживання. (а.с.28);

- лист № 4584/09-13 від 08.02.2019 року Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області спрямований до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради щодо перебування позивача на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та перевірку підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. (а.с 30)

5.13. Крім того, судом дослідженні документи медичного обстеження позивача та інші медичні довідки. (а.с.17-19)

6. До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

6.1. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

6.2. У відповідних положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх [...] у старості [...].

Стаття 92 Конституції України передбачає, що виключно законами України визначаються: […] основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […]

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У Рішенні № 25-рп/2009 Конституційний Суд України зауважив, що всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавлено цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

6.3. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року) про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" (Заява № 10441/06) від 07 листопада 2013 року

У рішенні "Пічкур проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. За наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (параграфи 51, 54).

Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року - у рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте, ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року

Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Європейська соціальна хартія (переглянута), яка набрала чинності для України 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи:

Кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Організація Об`єднаних Націй, "Керівні принципи з питання переміщення осіб всередині країни" (документ ООН E/CN.4/1998/53/Add.2 (1998))

У передмові до цього документа, яка визначає сферу охоплення та мету принципів, визначено: Для цілей цих Принципів внутрішньо переміщеними особами вважаються особи або групи осіб, яких змусили покинути свої будинки або звичні місця проживання, зокрема в результаті або щоб уникнути негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, і які не перетинали міжнародно визнаних державних кордонів.

6.4. Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) передбачено:

Стаття 1. Поняття внутрішньо переміщеної особи

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру […]

Стаття 4. Облік внутрішньо переміщених осіб

1. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. […]

3. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України […].

Стаття 7. Забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб

[…] Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам […]

6.5. Нормами Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) передбачено наступне:

Стаття 5. Сфера дії Закону

1. Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону […]

Стаття 46. Виплата пенсії за минулий час

2. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів […]

Стаття 47. Виплата пенсії

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України […]

Стаття 49. Припинення та поновлення виплати пенсії

1. Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

2. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону […]

6.6. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пунктами 1 та 2 якого передбачено:

Пункт 1 […] Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи".

Пункт 2 Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. […]

6.7. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509[…]

Поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365.

6.8. 08 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування: Контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться. […]

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування: соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

6.9. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії, виплату якої з березня 2017 року безпідставно припинено.

Отже, суть позову полягає у протиправних, на думку позивача, діях відповідача щодо припинення з березня (невиплата з квітня) 2017 року пенсії, призначеної по втраті годувальника.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд вважає, що для вирішення спору необхідно з`ясувати належність виконання відповідачем повноважень щодо здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі та відповідність оскаржуваних дій відповідача ст. 19 Конституції України та ст. 2 КАС України.

6.10. Статус внутрішньо переміщеної особи не визначений у жодному міжнародному договорі, за яким Україна мала б зобов`язання. Поняття внутрішньо переміщеної особи міститься в рекомендаційному акті Організації Об`єднаних Націй "Керівні принципи з питання переміщення осіб всередині країни" (документ ООН E/CN.4/1998/53/Add.2 (1998)) (див. визначення у п. 35 цього рішення).

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи за національним правом міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте, реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк" (а.с.11).

Відповідно до п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706-VII та абзацом шостим цього пункту.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Чинний механізм виплати пенсій, який поєднує право на пенсію з реєстрацією пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, призводить до фактичного порушення конституційних гарантій щодо свободи переміщення, тощо.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України.

6.11. Європейська соціальна хартія (переглянута), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) на думку суду не можуть регулюватися підзаконними актами.

Водночас суд зазначає, що всі види пенсії, в тому числі по втраті годувальника, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

В ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що виплата пенсії позивачу з квітня 2017 року "зупинена у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання".

Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність за фактичним місцем проживання.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (див. цитату у п. 25 цього рішення).

У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території, тощо. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Як встановлено судом, прийняті відповідачем рішення про відмову у відновленні пенсії у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання та про скасування дії довідки і зняття з обліку, як ВПО у зв`язку з тривалою відсутністю по фактичному місцю проживання, не містить зазначених підстав для припинення виплати позивачу пенсії.

6.12. Заперечуючи проти позову відповідачі як на підставу для відмови у виплаті пенсії позивачу покликаються на постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", від 05 листопада 2014 року та від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

По своїй суті, Кабінет Міністрів України вказаними правовими актами вирішив питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

6.13. Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з березня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

6.14. Слід зазначити і те, що за загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас, відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Згідно з матеріалами справи, призначена позивачу пенсія у розмірі 1347,00грн. виплачувались щомісяця до березня 2017 року включно, після чого її виплата була припинена. (а.с. 97)

Практика застосування правових норм щодо строків звернення до адміністративного суду передбачала їх застосування за умови, коли право позивача на отримання спірних сум пенсій відповідачем визнано не було, що і стало підставою звернення до суду (постанова Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-329а13).

В даній справі, відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечував, однак припинив її виплату через те, що позивач відповідно до актів обстеження матеріально - побутових умов був відсутній за фактичним місцем проживання. Водночас, відповідачу були відомі обставини та причини відсутності позивача за місцем проживання, про що свідчать письмові заяви позивача та надані на їх підтвердження докази відсутності за місцем проживання (від`їзд за межі України з метою отримання належного лікування).

Відтак позивач звернувся до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, припинення якої відбулось з формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, а тому згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах цієї категорії викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 573/1759/17 (К/9901/3564/18), та рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 805/402/18 провадження № Пз/9901/20/18 від 03.05.2018 року, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України судом враховується при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Як зазначалось вище, звертаючись до суду позивачем заявлено (окрім іншого) вимогу про скасування розпорядження від 19.02.2019 року № о/с; б/н; вз; 58018. Разом з тим, як встановлено судовим розглядом, відповідачами у згаданих правовідносинах прийнято ряд інших актів індивідуальної дії з питань виплати пенсії позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, які по своїй суті також стосуються спірних правовідносин та мають безпосереднє відношення до порушених прав і інтересів позивача.

Зокрема: Розпорядження по О/Р 807792, 24.03.2017 року ГУ ПФ України в Чернівецькій області, яким припинено ОСОБА_1 виплату пенсії на підставі п.5 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; Розпорядження Управління соціального захисту населення від 20.07.2017 року № б/н, яким ОСОБА_1 знято з обліку, як ВПО у зв`язку з відсутністю за місцем проживання; Рішення №47 від 29.11.2018 року, яке оформлено протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким відмовлено у відновленні пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю її за фактичним місцем проживання; Розпорядження №807792 від 10.12.2018 року ГУ ПФ України в Чернівецькій області, яким відмовлено у виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення комісії від 29.11.2018 року №47.

Наведені вище висновки суду безумовно свідчать про те, що вказані вище рішення (акти індивідуальної дії), а так само і бездіяльність відповідачів, яка полягала у безпідставній невиплаті пенсії є протиправними. А тому, суд керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне відновити порушене відповідачами право позивача на пенсійне забезпечення шляхом скасування вказаних рішень, що сприятиме ефективному захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

6.15. Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

7.1. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач - 1) та Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради (відповідач - 2), а тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн слід стягнути на користь позивача, з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно за рахунок бюджетних асигнувань вказаних суб`єктів владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати:

- Розпорядження по О/Р 807792 від 24.03.2017 року ГУ ПФ України в Чернівецькій області;

- Розпорядження Управління соціального захисту населення від 20.07.2017 року № б/н;

- Рішення №47 від 29.11.2018 року, яке оформлено протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в частині відмови у відновленні пенсії ОСОБА_1 ;

- Розпорядження №807792 від 10.12.2018 року ГУ ПФ України в Чернівецькій області;

- Розпорядження від 19.02.2019 року № о/с; б/н; вз; 58018 Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради.

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії починаючи з квітня 2017 року по травень 2019 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року.

5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

6. Стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у сумі 384,20 грн та Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради у сумі 384,20 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП: НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, 58022)

Відповідач - Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради (58029, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану 176)

Суддя Боднарюк О.В.