Справа № 400/1639/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 р. № 400/1639/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Стивідорінг Компані", вул. Заводська, 23/26, м. Миколаїв, 54020
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправними та скасування рішення від06.03.19 №, податкових повідомлень-рішень від 05.03.19 №2,№2, №2; від 06.03.19р. №6, №6, №6, від 14.03.2019 №6,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ» (надалі - позивач, Товариство, Підприємство, TOB «МСК») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами визнати протиправними та скасувати:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідачем своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.03.2019 року №;

- податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2;

- податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2;

- податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2;

- податкове повідомлення-рішення від 06.03.2019 року №6;

- податкове повідомлення-рішення від 06.03.2019 року №6;

- податкове повідомлення-рішення від 06.03.2019 року №6;

- податкове повідомлення-рішення від 14.03.2019 року №6.

Ухвалою від 31.05.2019 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що контролюючий орган здійснивши перевірку підприємства, виніс рішення, які не відповідають нормам чинного законодавства України, які винесені без урахування обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, а також оскаржувані рішення прийняті з перевищенням повноважень контролюючого органу. Такі рішення порушують права та законні інтереси позивача, тому підлягають скасуванню.

Відповідач заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив, що відповідно до Акта документальної планової виїзної перевірки від 08.02.2019 року встановлено порушення з боку позивача вимог п.1 ч.2 ст.6 та ч.5 ст.8 Закону № 2462-УІ від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування", а саме заниження єдиного внеску, нарахованого особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), а також порушення вимог Податкового кодексу України (п.198.2 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.200, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1, п.135.1 ст.135; ст.163, пп.164.2.20, п.164.2 тс.164, п.168.1 ст.168, пп.176.2 "а" п.176.2 ст.176).

Вказані в Акті перевірки порушення, на думку відповідача є обгрунтованими, а податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно, тому позовні вимоги задовлленю не підлягають.

У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що відповідач продублював відзив положенням Акту перевірки від 08.02.2019р., а тому не містить нових доказів правомірності дій субєкта владних повноважень щодо проведення перевірки, а також оскаржуваних рішень. Позивач підтримує твердження викладені в позовні заяві.

12..08.2019р. відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що надані позивачем документи підтверджують, що згідно договорів таактів приймання-передачі, вилочковий навантажувач "Кальмар" DCE 160-12 с/н А40200703 має належати на праві власності нерезиленту "KARDIMORIO LTD". З урахуванням того, що вилочковий навантажувач не належить на праві власності нерезиденту, "KARDIMORIO LTD" не міг надати в оренду позивачу вказаний навантажувач. Щодо інших порушень податкового законодавства позивачем, детально зазначено в Акті переврки. Жодних інших пояснень з боку позивача у відповіді на відзив не вказано.

Сторони надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ» (надалі - позивач, Товариство, Підприємство, TOB «МСК») 12.02.2019 отримало поштою від Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Миколаївській області, контролюючий орган) акт від 08.02.2019 № 190/14-29-14-02/40618543 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ», , з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.09.2018 року», складений ГУ ДФС у Миколаївській області і надалі за текстом - Акт перевірки). Перевірка проводилась контролюючим органом з 27.12.2018 по 01.02.2019.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України від 02.12.20Ю року № 2755-УІ зі змінами і доповненнями (надалі за текстом - ПК України^ у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акту (довідки).

Керуючись даними нормами законодавства, позивач надав заперечення до ГУ ДФС у Миколаївській області, на які отримав відповідь від контролюючого органу від 01.02.2019 №1304/10/14-29-14-02-15.

За результатами розгляду заперечень відповідачем змін до Акту перевірки не внесено.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення (далі - ППР), що оскаржуються позивачем, а саме:

- від 05.03.2019 року № 2 в частині нарахування податку на додану вартість в сумі 41956,00грн. та застосуванні штрафної санкції в розмірі 10489,00грн.;

- від 05.03.2019 року № 2 в частині нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в розмірі 4044,69грн.;

- від 05.03.2019 року № 2 в частині нарахування податку на прибуток в розмірі 901933,00 грн. та застосуванні штрафної санкції в розмірі 267232,50 грн.;

- від 05.03.2019 року № 2 в частині визначення завищення суми від`ємного значення з податку на прибуток за З квартали 2018 року в сумі 13161519,00грн.;

- від 06.03.2019 року № 6 в частині визначення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 576,00 грн. та застосуванні штрафної санкції в розмірі 144,50 грн.;

- від 06.03.2019 року № 6 в частині визначення податкових зобов`язань з військового збору у розмірі 48,00грн. та застосуванні штрафної санкції в розмірі 12,00грн.;

- від 06.03.2019 року № 6 в частині нарахування штрафної санкції в розмірі 510,00 грн. за рахунок не включення до наданих до ДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також сум утриманого з них податку (ф.І-ДФ) виплачених доходів фізичним особам - підприємцям за надані послуги та реалізований товар за період 01.07.2016 по 30.09.2018, а також надання податкових розрахунків цр.І- ДФ за III квартал 2018 року з помилками;

- від 14.03.2019 року № 6 в частині нарахувань штрафних санкцій за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачами коштів платіжних документів, які би підтверджували сплату покупцем готівкових коштів у сумі 3200,00грн.

На підставі норм діючого законодавства, відповідно до статей 55 і 56 глави 4 розділу II ПК України TOB «МСК» заявило про свою незгоду з висновками, які викладені ГУ ДФС у Миколаївській області в Акті перевірки і винесеними ППР, та звернулось до ДФС України зі скаргами щодо скасування вказаних ППР.

Позивач отримав від ДФС України рішення про розгляд скарг від 07.05.2019 року №20940/6/99-99-1 1-05-01-25 (отримано 13.05.2019р.), від 07.05.2019 року №20950/6/99-99-11-06-01-25 (отримано 13.05.2019р.), від 15.05.2019 року №22327/6/99-99-1 1-04-01-25 (отримано 22.05.2019р.), від 17.05.2019 року №22879/6/99-99-11-08-01-25 (отримано 23.05.2019р.), якими позивачу було відмовлено в задоволені скарг, а ППР залишені без змін.

Крім того, на підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем було винесено рішення від 06.03.2019 року № з нарахування штрафної санкції в розмірі 1252,57,00 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (далі - Рішення).

На підставі норм діючого законодавства, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, TOB «МСК» заявило про свою незгоду з висновками, які викладені ГУ ДФС у Миколаївській області в Акті перевірки і в податковому рішенні від 06.03 2019 року № 00006813/6 та звернулось до ДФС України зі скаргою щодо скасування вказаного рішення.

25.04.2019 року позивач отримав від ДФС України рішення про розгляд скарги від 22.04.2019 року №18886 6 99-99-11-05-02-25, яким скаргу позивача було залишено без задоволення, а рішення ГУ ДФС у Миколаївській області без змін.

Позивач вважає, що вищевказані податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті з порушенням чинного законодавства України, без урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення та з перевищенням повноважень податкового органу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, в тому числі й Акт перевірки, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про таке.

В результаті проведення перевірки відповідачем зроблено висновок, що позивачем в порушення вимог пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.14, п. 198.2, п. 198.3 ст.198 ПК України включено до складу податкового кредиту за серпень 2016 року податок на додану вартість, обчислений з отриманих від TЦB «ДБМТ» послуг докерів - механізаторів за період з 29.06.2016 по 19.07.2016, коли як зауважує суд, TOB «МСК» не було платником податку на додану вартість.

Як зазначено відповідачем в Акті перевірки, ТОВ «МСК» отримано акт надання послуг №312 від 31.07.2016 року, відповідно до якого виконавцем ТОВ «ДБМТ» виконано послуги докерів-механізаторів на загальну суму 824779,64 грн., у тому числі ПДВ 137463,27грн. До перевірки надана також податкова накладна №50 від 31.07.2016 року на загальну суму 824779,64грн., у тому числі ПДВ 137463,27грн.

Перевіркою також встановлено, що ТОВ «МСК» став платником ПДВ з 20.07.2016 року на підставі свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість від 20.07.2016 року №200278501.

ТОВ «МСК» звертає увагу, що пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна та або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є. для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню або дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Дослідив матеріали справи, суд вважає, що саме 31.07.2016 року позивачем підтверджено факт постачання послуг докерів-механізаторів виконавцем ТОВ «ДБМТ» шляхом укладення акту надання послуг №312 від 31.07.2016 року на загальну суму 824779,64 грн., у тому числі ПДВ 137463,27грн.

Крім того, TOB «МСК» має належним чином оформлену податкову накладну №50 від 31.07.2016 року на загальну суму 824779,64грн., у тому числі ПДВ 137463,27грн., дата оформлення якої виникла саме коли ТОВ «МСК» зареєстровано платником ПДВ, яка відповідає вимогам чинного законодавства, та не визнана контролюючим органом як така, що має юридичні дефекти. Також відповідачем зроблено висновок, що ТОВ «МСК» здійснено в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрацію податкової накладної №101 від 30.04.2017 року, складеної власноруч на отримання послуг від нерезидента «KARDIMORIO LTD» (Кіпр), з порушенням термінів, встановлених п.201.10 ст.201 ПК України для реєстрації податкових накладних.

Відповідно до п. 208.2 ст. 208 ПК України отримувач послуг, які постачаються нерезидентами та місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з п. 190.2 ст. 190 ПК України.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному ст. 201 ПКУ, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку, та реєструє її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 1201. 1 статті 1201 ПК України передбачено застосування штрафних санкцій у відповідних розмірах до платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 ПК України покладено обов`язок щодо такої реєстрації за порушення граничного строку, визначеного статтею 201 ПК України, для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), складених на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування).

При цьому слід зазначити, що операції, по яким податкові накладні не підлягають наданню отримувачу (покупцю), перераховані в п. 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.2015 №1307, в якому з типом причини « 14» зазначено податкова накладна «складена отримувачем покупцем послуг від нерезидента».

А як зазначено в Акті перевірки, саме до податкової накладної, яка складена отримувачем (покупцем) послуг від нерезидента із зазначенням типу причини « 14», що не надається отримувачу, та складена відповідно до 208.2 ст. 208 ПК України, відповідачем застосовані штрафні санкції за порушення термінів, встановлених п.201.10 ст.201 ПК України для реєстрації податкових накладних.

Суд зауважує, що в Акті перевірки за весь період перевірки з серпня 2016 року по вересень 2018 року, встановлено завищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, нарахованого на вартість отриманих послуг від нерезидента «KARDIMORIO LTD» (Кіпр), в тому числі за квітень 2017 року, встановлено завищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 40447,00 грн. та встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 40447,00 грн. саме по податковій накладній №101 від 30.04.2017 року, по якій відповідачем визначені штрафні санкції відповідно до п. 1201. 1 ст. 1201 ПК України.

З урахуванням власних висновків перевіряючих контролюючого органу, податкова накладна № 101 від 30.04.2017 року є помилковою (зайвою).

Суд звертає увагу відповідача на те, що до помилково складеної податкової накладної не можуть застосовуватися штрафні санкції за порушення термінів, встановлених п.201.10 ст.201 ПК України для реєстрації податкових накладних. Таким чином, податковим органом неправомірно застосовано штрафні санкції відповідно до п. 1201. 1 ст. 1201 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2 в частині нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в розмірі 4044,69грн. підлягає скасуванню.

Судом досліджено, що відповідачем в Акті перевірки вказано про порушення ТОВ «МСК» пп.44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст.135, пп. 140.5.9 «а» 140.5 ст.140 з урахуванням вимог пп. 14.1.13, пп. 14.1.95, пп. 14.1.97, пп. 14.1.185, пп. 14.1.206, пп. 14.1.255, пп. 14.1.258, пп. 14.1.267 п. 14.1 ст.14 ПК України, в результаті чого відповідачем встановлено заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 901933 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток станом на 30.09.2018 на загальну суму 13161519 грн. З цього приводу слід зазначити таке.

Посилання відповідача на порушення позивачем вимог законодавства, що призвели до завищення доходів на суму нарахованих курсових різниць (позитивне значення) по рядку 2240 «Інші доходи» Звітів про фінансові результати за період з 01.07.2016 року по 30.09.2018 року на суму кредиторської заборгованості по нерезиденту "Талліар Лімітед" (Кіпр) по кредитному договору №1-03/2013 від 07.03.2013 (додаткові угоди №1 від 27.07.2015р., №2 від 11.07.2016р., №3 від 31.10.2017р.), по угоді від 01.07.2016 року про переведення боргу за кредитним договором №1-03/2013 від 07.03.2013 року, на загальну суму 9089805грн., а також посилання на порушення позивачем вимог законодавства, що призвело до завищення витрат на суму витрат від неопераційної курсової різниці по рядку 2270 «Інші витрати» Звіту про фінансові результати за період 2016 рік - 9 місяців 2018 року, зокрема, за період з 01.07.2016 по 30.09.2018 по кредитному договору №1-03/2013 від 07.03.2013 (додаткові угоди №1 від 27.07.2015р., №2 від 11.07.2016р., №3 від 31.10.2017р.), по угоді від 01.07.2016 року про переведення боргу за кредитним договором №1-03/2013 від 07.03.2013 року, на загальну суму 16829514 грн.,

а також що не визнані відповідачем витрати позивача в сумі нарахованих відсотків по кредитному договору з нерезидентом «Талліат Лімітед» №1-03 2013 року від 07.03.2013 року (додаткові угоди №1 від 27.07.2015р. №2 від 11.07.2016р., №3 від 31.10.2017р.), по угоді від 01.07.2016 року про переведення боргу за кредитним договором №1-03/2013 року від 07.03.2013 року, що призвело до завищення фінансових витрат та заниження фінансового результату до оподаткування на загальну суму 8431676 грн., є необґрунтованими виходячи з такого.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПКУ.

Визнання витрат у бухгалтерському обліку здійснюється відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зі змінами та доповненнями (надалі - П(С)БО 16).

Пунктами 20 П(С)БО 16 передбачено відображення у складі витрат суми курсової різниці (тобто віл зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства), складу інших витрат включаються витрати, які виникають під час діяльності (крім фінансових витрат), але не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема втрати від неопераційних курсових різниць (п.27 П(С)БО 16 ).

Відповідно до п.27 П(С)БО 16 до фінансових витрат відносяться витрати на проценти (за користування кредитами отриманими, за облігаціями випущеними, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати").

Звертаємо увагу, що пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.2000 року за №515/4736 із змінами та 10 доповненнями (надалі - П(С)БУ 21) визначено, що операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення операції (дати визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат).

Визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції.

Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.

Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Відповідно до пп. 14.1.258 п. 14.1 ст. 14 ПК України фінансовий кредит - кошти, шо надаються банком - резидентом або нерезидентом. _ю кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством кгаїни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідне з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

Як вказано відповідачем в Акті перевірки (сторінка 46), згідно Розподільчого балансу (Передавального акту) станом на 01.07.2016 року TOB «МСК» було передано кредиторську заборгованість по нерезиденту "Талліар Лімітед" (Кіпр) за кредитним договором №1-03/2013 від 07.03.2013 року в сумі 2000000 дол.США або 49708818,00 грн. (рядок 1515 «Інші довгострокові фінансові зобов`язання» Розподільчого балансу (Передавального акту)), а також кредиторську заборгованість за нарахованими відсотками за цим кредитним договором в сумі 105095,89 дол.США або 2559854,50 грн. (рядок 1690 «Інші поточні зобов`язання Розподільчого балансу (Передавального акту)).

Умовами кредитного договору №1-03/2013 від 07.03.2013 року передбачено зобов`язання повернути кредит шляхом перерахування суми кредиту платіжним дорученням в строк, вказаний в п.1.1. також договором передбачені зобов`язання сплати відсотків по кредиту у розмірі 7 відсотків річних.

Позивач вважає, що відсутність перереєстрації кредитного договору в НБУ не позбавляє підприємство зобов`язань повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом та виконання норм законодавства з бухгалтерського обліку, зокрема, П(С)БУ, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». ТОВ «МСК» зауважує, що в Акті перевірки відповідачем не наведено жодної норми Податкового Кодексу України, які б не дозволяли відображати у складі доходів та витрат нараховану курсову різницю та відсотків користування кредитом по кредитному договору у разі відсутності його реєстрації (перереєстрації) в НБУ.

Суд погоджується з думкою позивача та зазначає, що Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затверджене Постановою правління Національного банку України від 17.06.2004 року №270 не встановлюють правил податкового та бухгалтерського обліку, а лише встановлює порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, у тому числі поворотної фінансової допомоги, від нерезидентів.

З урахуванням внщенаведеннх норм законодавства, даних Розподільчого балансу (Передавального акту) станом на 01.07.2016 року та умовами кредитного договору №1-03/2013 від 07.03.2013 року у ТОВ «МСК» виникли зобов`язання щодо погашення суми кредиту та нарахування відсотків за користування кредитом.

Отже, підприємство правомірно відобразило у складі доходів та витрат суми курсових різниць від перерахунку суми кредиту та сум нарахованих відсотків по кредиту.

Крім того, відповідач стверджує в Акті перевірки, що TOB «МСК» начебто порушено вимоги податкового законодавства, внаслідок чого, на думку перевіряючих, зайво включено до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» по рядку 2050 Звітів про фінансові результати за 2016 рік - 9 місяців 2018 року за період з 01.07.2016 по 30.09.2018 нарахування орендної плати на користь нерезидента «KARDIMORIO LTD» (Кіпр) за використання вилкового навантажувача «Кальмар» DCE 160-12 с/н А40200703 по договорам оперативного лізингу від 12.08.2015 року №12.08.15, від 01.01.2016 року №12.08.15-16, від 01.01.2017 року №01.01.17, від 01.01.2018 року № 01.01.18 (додаткові угоди від 20.07.2016р. №1, від 01.05.2017р. №2), зобов`язання за якими, на думку відповідача, у TOB «МСК» відсутні та взаємовідносини та операції по яким підприємством не доведено, що привело, на думку контролюючого органу, до завищення собівартості реалізованих товарів, робіт, послуг, та заниження фінансового результату до оподаткування на загальну суму 5759730 грн.

Одночасно відповідачем зазначено про порушення позивачем норм закону, що призвело до завищення доходів на суму нарахованих курсових різниць (позитивне значення) по рядку 2120 на загальну суму 1205749 грн., а також завищення витрат по рядку 2180 «Інші операційні витрати" по договорам оперативного лізингу 12.08.2015 року №12.08.15, від 01.01.2016 року №12.08.15-16, від 01.01.2017 року №01.01.17, 01.01.2018 року № 01.01.18 (додаткові угоди від 20.07.2016р. №1, від 01.05.2017р. №2) на загальну суму 2122056 грн.

Зробивши такий висновок, відповідач вважає, що не встановлення фактичного надавача послуг оренди вилкового навантажувача «Кальмар» DCE 160-12 с/н A4020Q7Q3 та не доведення TOB «МСК» отримання в оренду (оперативний лізинг) навантажувача саме від нерезидента «KARDIMORIO LTD» (Кіпр), у зв`язку з чим, зобов`язання, на думку контролюючого органу, у ТОВ «МСК» відсутні.

Проте, згідно з п. 44.1 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В свою чергу, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату для оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Зокрема, позивачем в повній мірі для перевірки були надані документи щодо взяття в оперативний лізинг вилкового навантажувача «Кальмар» DCE 160-12 с/н А40200703 саме у нерезидента «KARDIMORIO LTD» (Кіпр) та первинні документи по витратам на лізингові платежі, а саме: договори оперативного лізингу від 12.08.2015 року №12.08.15, від 01.01.2016 року №12.08.15-16, від 01.01.2017 року №01.01.17. від 01.01.2018 року № 01.01.18 (додаткові угоди від 20.07.2016р. №1.'від 01.05.2017р. №2), акти здачі - приймання робіт (надання послуг) на послуги плати за лізинг навантажувача, які в повній мірі перелічені в Акті перевірки на сторінках з 16 по 29. Тобто, позивачем підтверджено господарські відносини з нерезидентом «KARDIMORIO LTD» (Кіпр) первинними документам», які також надані до матеріалів справи.

Ретельно дослідив Акт перевірки, суд приходить до висновку, що відповідач не зазначив жодної норми Податкового Кодексу України в даному Акті, які б не дозволяли відображати у складі витрат нараховані лізингові платежі та у складі доходів та витрат нараховану курсову різницю по таким нарахування у разі порушення правил реєстрації транспортного засобу, зокрема, навантажувача.

В свою чергу, взятий в оренду позивачем вилковий навантажувач «Кальмар» DCE 160-12 с/н А40200703 протягом перевіряємого періоду використовувався для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, що є безпосередньою господарською діяльністю підприємства.

Господарська діяльність позивача спрямована на отримання доходу, а дохід не міг бути визнаний підприємством, якби він не використовував навантажувач «Кальмар» DCE 160-12 с/н А40200703 для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт.

Крім того, факт постійного використання позивачем навантажувача «Кальмар» DCE 160-12 с/н А40200703 для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт підтверджується матеріалами справи, а також документами, що надавались підприємством перевіряючим при перевірці.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2 підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято з порушеннями норм чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для позивача.

В Акті перевірки контролюючий орган зазначив про порушення позивачем вимог ст. 163, пп. 164.1.2, пп. 164.2.20, п. 164.2 ст. 164, п. 168.1 ст. 168, пп. 176.2 «а» п. 176.2 ст.176 та п. 16 прим. 1 Підрозділу 10 розділу XX ПКУ та заниження в результаті цього податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Підприємство неправомірно не утримало та не перерахувало податок на доходи фізичних осіб та військовий збір по авансовому звіту №107 від 15.11.2017 року ОСОБА_2 , до якого надано товарний чек №018619 від 15.11.2017 року від ВКПП «Делен» без фіскального чеку реєстратора розрахункових операцій.

Суд вважає, що наданий до звіту товарний чек є достатньою підставою для здійснення відшкодування коштів, так як він є розрахунковим документом встановленої форми та містить всі необхідні обов`язкові реквізити. Крім того, в Акті перевірки товарний чек №018619 від 15.11.2017 року не визнано таким, що має юридичні дефекти.

На підставі вишевпкладеного суд зауважує, що позивач не порушував ст. 163, пп. 164.1.2, пп. 164.2.20, п. 164.2 ст. 164, п. 168.1 ст.168, пп. 176.2 «а» п.176.2 ст.176 та п.16 прим. 1 Підрозділу 10 розділу XX ПК України тому, що наданий до авансового звіту розрахунковий документ встановленої форми містить всі необхідні обов`язкові реквізити, є достатньою підставою для відшкодування коштів працівникові у разі проведення такого відшкодування, і тому не є іншим доходом та не підлягає включенню до складу загальних місячних оподаткованих доходів працівника.

Таким чином, що податкові повідомлення-рішення від 06.03.2019 року №6 з нарахуванням податку на доходи фізичних осіб в розмірі 576,00 грн. про застосування штрафної санкції в розмірі 144,50 грн. та від 06.03.2019 №6 з нарахуванням військового збору у розмірі 48,00грн. та застосуванні штрафної санкції в розмірі 12,00 грн. прийняті з порушеннями норм чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділені у інший відокремлений підрозділ), зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений р. IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність органам контролюючим та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та р. IV ПК України.

Відповідно до пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України - особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Одночасно, відповідно до пп. 177.8 ст. 177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від операцій, здійснюваних у межах обраних ним видів діяльності, суб`єкт господарювання, який нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності.

З аналізу вищенаведених положень Податкового кодексу України вбачається, що податкові агенти не мають законодавчих підстав для утримання податку з доходів, виплачуваних фізичним особам - підприємцям, крім випадку, коли буде встановлено, що відносини за цивільно-правовим договором фактично є трудовими.

Однак, в Акті перевірки відповідачем підтверджено, що особа ОСОБА_3 , за якими підприємством не відображено інформацію в формі 1ДФ, має статус суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, при отриманні послуг та придбанні товарів у фізичної особи - підприємця у січні 2017 року позивач діяв в рамках норм ПК України, бо при взаємовідносинах з суб`єктами підприємницької діяльності воно не виступає в якості податкового агента, та, як наслідок, не зобов`язане утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб за суб`єктами підприємницької діяльності. таким чином, податкове повідомленя-рішення від 06.03.2019р. № 6 прийняте з порушення вимог чинного законодавства.

Визначені в Акті перевірки відповідачем порушення позивачем вимоги п.3.1., п.3.2. гл.З Положення №637, а саме проведення готівкових розрахунки без подання одержувачем коштів платіжних документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів по авансовому звіту №107 від 15.11.2017 року року ОСОБА_2 , до якого надано товарний чек №018619 від 15.11.2017 року від ВКПП «Делен» без фіскального чеку реєстратора розрахункових операцій.

З цього приводу суд зауважує, що відповідно до ст. 2 Закону України від 06.07.1995року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі -- Закон № 265/95-ВР) розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Крім того, наданий до звіту товарний чек є достатньою підставою для здійснення відшкодування коштів, так як він є розрахунковим документом встановленої форми та містить всі необхідні обов`язкові реквізити. В Акті перевірки товарний чек №018619 від 15.11.2017 року не визнано таким, що має юридичні дефекти.

Також відповідачем прийняте рішення від 06.03.2019 року № на підставі висновків Акту перевірки, в якому відповідачем визначено про порушення ТОВ «МСК» п.1 ч.2 ст.6 та ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-УІ зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464), а саме про заниження єдиного внеску, нарахованого особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

Проведеною відповідачем перевіркою відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок ТОВ «МСК» за період з 01.07.2016 року по 30.09.2018 року начебто встановлено заниження заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) за визначені в Акті перевірки періоди.

Висновок контролюючого органу про несвоєчасність нарахування єдиного внеску грунтується на тому, що позивачем нараховані в поточному місяці доходи працівникам помилково відображені у звітності з зазначенням коду типу нарахування « 2» замість « 1».

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 9 Закону України №2464 встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно п.п.З п.З розділу IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціаль 3 страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, якщо нарахування заробітної плати здійснюється за попередній період, зокрема у зв`язку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, суми нарахованої заробітної плати включаються до заробітної плати того місяця, у якому були здійснені такі нарахування,

З урахуванням вищевнкладеного, суд вважає, ТОВ «МСК» правильно визначило базу нараховування єдиного внеску для осіб, яким нараховано заробітну плату (дохід) за попередні періоди, що включена до заробітної плати місяця, у якому були здійснені такі нарахування. Крім того, позивач своєчасно нарахував єдиний внесок та відобразив таке нарахування в звітності, лише прицьому помилково вказав у звітності код типу нарахування « 2» замість « 1». Проте, вказана помилка не призвела до не своєчасного нарахування єдиного внеску, тому вона не може слугувати підставою для застосування контролюючим органом штрафних санкцій за своєчасне не нарахування єдиного внеску.

Пунктом 86.10 ст. 86 ПК України передбачено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства, під час проведення перевірки, контролюючий орган повинен правильно визначити податкові зобов`язання платника, а не просто застосувати штрафні санкції при помилковому заповненні звітності.

У відповідності до статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно v відповідності з цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, прийняті відповідачем рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають законодавству. Тому суд вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її.

За таких обставин позов належить задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Стивідорінг Компані" (вул. Заводська, 23/26, м. Миколаїв, 54020, ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Миколаївській області рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідачем своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.03.2019 року №; податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2; податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2; податкове повідомлення-рішення від 05.03.2019 року №2; податкове повідомлення-рішення від 06.03.2019 року №6; податкове повідомлення-рішення від 06.03.2019 року №6; податкове повідомлення-рішення від 06.03.2019 року №6; податкове повідомлення-рішення від 14.03.2019 року №6.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Стивідорінг Компані" (вул. Заводська, 23/26, м. Миколаїв, 54020, ) судовий збір в розмірі 18470,97 грн., сплачений платіжним дорученням № 1061 від 29.05.2019р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов