Справа № 240/6963/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/6963/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

10 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, викладену у рішенні комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленому протоколом від 15.03.2019 №32, затвердженим Міністром оборони України;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи з 23 жовтня 2013 року, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.

З урахуванням вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР, при цьому в період з 06.08.1985 по 08.05.1987 року він проходив військову службу на території Республіки Афганістан, де велися бойові дії та в складі в/ч пп 51863 приймав участь в бойових діях.

Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 27.09.2011 року №836/ж при огляді ОСОБА_1 спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи було виявлено, що у позивача в лобній ділянці на межі з волосистою частиною голови дещо зліва від серединної лінії косо-горизонтально вбачається рубець подовженої форми, білуватий, м`який, неспаяний з підлягаючими тканинами, розмірами 4,6 х 0,5 см, а на передній поверхні грудної клітки хліва по переднє-паховій лінії в проекції 3 міжреберія вбачається рубець неправильно-овальної форми, білувато-коричневий, м`який, неспаяний з підлягаючими тканинами розмірами 1,7 х 1,4 см. Крім того, на внутрішній поверхні правого плеча у верхній третині 1,5 х 2,3 см, на внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині 0,5 х 0,7 см було виявлено рубці аналогічних властивостей.

На підставі зазначеного, в результаті огляду спеціалістом було зроблено висновок, що описані рубці є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, які могли бути отримані в період бойових дій в Афганістані.

Із витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 29.09.2011 року №1674 вбачається, що комісією було встановлено, що множинні вогнепальні осколкові поранення, контузія (1986 р.) та захворювання як їх наслідки молодшого сержанта у відставці ОСОБА_1 - Так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №732943 від 16.12.2011 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією позивачу, починаючи з 08.12.2011 року, встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, так, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Після призначення позивачу ІІІ групу інвалідності, останній до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги не звертався, відповідно така допомога йому не виплачувалась.

В подальшому, під час повторного огляду МСЕК ОСОБА_1 , починаючи з 17.10.2013 року, встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, так, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №667299 від 23.10.2013 року.

Відповідно до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №101591 від 30.10.2018 року позивачу з 09.10.2018 року ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, так, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, було встановлено довічно.

В лютому 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням з 17.10.2013 року ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. За наслідками розгляду вищезазначеної заяви, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було прийнято протокол від 15.03.2019 року №32, яким позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що ІІ групу інвалідності йому було встановлено понад 3-х місячний термін після звільнення з військової служби.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Предметом спору у цій справі є дії щодо відмови нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи.

Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII).

Оскільки моментом виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення йому інвалідності, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, тобто чинне станом на 17.10.2013 року.

Так, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, в редакції від 09.06.2013 року, яка діяла станом на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (далі - Закон № 2011-ХІІ) та Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок №499).

Так, частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено: 2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема: особливі суб`єкти отримання допомоги військовослужбовці строкової військової служби; визначений час настання інвалідності період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби; відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499.

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Частиною 6 ст. 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

З вищенаведених норм вбачається, що ані статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ані Порядком № 499, які діяли на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі встановлення групи інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії, так, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу було встановлено з 17.10.2013 року, а із військової служби його було звільнено 08.05.1987 року, тобто з моменту звільнення зі строкової військової служби до встановлення інвалідності минуло більше 3-х місяців.

Так, ІІ група інвалідності встановлена позивачу в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, а тому, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач діяв відповідно до законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.