Справа № 537/2324/17
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року

Київ

справа №537/2324/17

адміністративне провадження №К/9901/410/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2017 року (суддя Хіневич В.І.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року (судді Макаренко Я.М., Мінаєва О.М., Шевцова Н.В.) у справі №537/2324/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Івко Клима Сергійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області з позовом, у якому просив скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Івко К.С. від 01 травня 2017 року серії АР №603008 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час прийняття рішення про застосування адміністративного стягнення відповідач не з`ясував усіх обставин скоєного адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Постанова про накладення адміністративного стягнення вмотивована тим, що керуючи автомобілем ОСОБА_1 не користувався ременем безпеки, чим порушив п. п. «в» п. 2.3 ПДР України, під час руху користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці, чим порушив п.п. «д» п. 2.9 ПДР України, на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України. Разом з тим, в графі 6 поліцейський зазначив лише одну частину першу статті 126 КУпАП за якою передбачена відповідальність водія за невиконання п. п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України.

На думку позивача, причина зупинки його автомобіля є безпідставною, оскільки вчинення правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відтак підстав для здійснення перевірки документів водія та притягнення його до адміністративної відповідальності не було.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову від 01 травня 2017 року серії АР №603088 винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Івко К.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП, оскільки сам факт правопорушень п. 2.3, п. 2.9 (не користувався ременем безпеки; під час руху користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці), які слугували підставою для здійснення інспектором зупинки автомобіля, перевірки і виявлення відсутності посвідчення водія та реєстраційного документу, належними та беззаперечними доказами не підтверджено.

Тобто суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Таку позицію Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області підтримав і Харківський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої вимоги як і під час судового розгляду в судах першої й апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі відповідач зазначає, що позивач на вимогу відповідача не виконав свій обов`язок та не пред`явив для перевірки документи, зазначені в п. п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України, що підтверджується відеозаписом, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі частини першої статті 126 КУпАП є обґрунтованим та правомірним.

Рух касаційної скарги

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Желтобрюх І.Л.(суддя-доповідач), Білоус О.В., Стрелець Т.Г.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року відкрито провадження у справі за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі Соколов В.М. (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

Встановленні судами попередніх інстанцій обставин справи

01 травня 2017 року інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Івко К.С, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, постановив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Із постанови по справі про адміністративне правопорушення від 01 травня 2017 року серії АР №603088 убачається, що 01 травня 2017 року о 12 год. 41 хв. позивач керуючи автомобілем марки «RENAULT», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Першотравнева у місті Кременчуці не користувався ременем безпеки, чим порушив п. 2.3. «в» ПДР України, під час руху користувався засобом зв`язку тримаючи його у руці, чим порушив п. 2.9. «д» ПДР України та на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки документи, чим порушив п.п. «а», «б» п. 2.1. ПДР України.

З відеозапису реєстратора не зафіксовано безумовний та очевидний факт порушення позивачем правил користування ременями безпеки, використання під час руху засобів зв`язку, лише зафіксовано факт непред`явлення позивачем на вимогу патрульного поліцейського посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, ОСОБА_1 відмовився пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною першою статті 341 КАС України обумовлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Так судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 603088 від 01 травня 2017 року складена з огляду на відсутність у позивача посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, цей безумовний та очевидний факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного.

Верховний Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів, не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Окремо варто зауважити, що за правилами статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, накладення відповідачем стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим, навіть коли факт порушення правил користування ременями безпеки та використання під час руху транспортного засобу засобів зв`язку, тримаючи їх у руці, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови від 01 травня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення судами не встановлено.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб) мали місце, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає необхідним їх судові рішення скасувати та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Постанову Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі №537/2324/17 - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Івко Клима Сергійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду