Справа № 810/1336/16
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа №810/1336/16

адміністративне провадження №К/9901/10045/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В., -

розглянувши у порядку попереднього розгляд у касаційній інстанції адміністративну справу № 810/1336/16

за позовом ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області (далі - Управління Держгеокадастру) про визнання протиправними та скасування рішень, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2016, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., -

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 18.04.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення Управління Держгеокадастру про відмову в наданні висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , які були прийняті відповідачем 03.02.2016 за № 03-13/30 та № 03-13/31.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з метою реалізації свого права на безоплатне отримання у власність та користування земельних ділянок, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , він звернувся до Управління Держгеокадастру для погодження проектів землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок. Проте, 03.02.2016 отримав відповідь (висновок), викладену в листах за № 03-13/31 та № 03-13/30, що Управління Держгеокадастру не погоджує надані ним проекти землеустрою.

Із вказаними рішеннями позивач не погоджується, оскільки на його думку, відповідач не навів жодного аргументованого доводу для відмови в погодженні проектів землеустрою, а вказані у висновках зауваження є надуманими, незаконними та такими, що спростовуються змістом поданих на затвердження проектів, а також нормами чинного законодавства. При цьому, позивач стверджує, що при подачі документів ним було дотримано всіх вимог, визначених чинним законодавством.

2. Київський окружний адміністративний суд постановою від 09.06.2016 задовольнив позовні вимоги.

3. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 11.08.2016 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. 23.08.2016 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2016, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 - залишити в силі.

5. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25.08.2016 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

6. 15.09.2016 від відповідача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких Управління Держгеокадастру просить залишити останню без задоволення, а оскаржувану позивачем постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

7. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

8. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. У справі, яка розглядається суди встановили, що ОСОБА_1 на праві власності належить приміщення складу-заправки АДРЕСА_1 .

Також, суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.11.2000 позивач набув у власність житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .

Рішенням Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області (далі - Глибоцька сільрада) від 28.03.2013 № 247-21-VI позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

У 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Ліга-Експерт» виготовлено проект землеустрою щодо відведення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки для експлуатації та обслуговування приміщення складу-заправки по АДРЕСА_1 у короткострокову оренду на 5 років.

Також ТОВ «Ліга-Експерт» складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

У червні 2015 зазначені проекти землеустрою були подані до Управління Держземагентства для надання висновку щодо їх погодження.

Рішеннями, оформленими листами від 07.07.2015 № 28-1006-0.2 - 1169/2-15 та № 28-1006-0.2-1170/2-15 позивачеві відмовлено у наданні висновку про погодження проектів землеустрою.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 у справі № 810/3207/15 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправними та скасовано вищевказані рішення Управління Держземагенства, а також зобов`язано останнє повторно розглянути заяви позивача про надання висновків про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У січні 2016 року позивач звернувся до Управління Держгеокадастру з метою отримання висновків про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Висновком від 03.02.2016 № 03-13/30 ФОП ОСОБА_1 відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування приміщення складу-заправки по АДРЕСА_1 з тих підстав, що:

завдання на виконання робіт не відповідає вимогам встановленого зразка (постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 266 «Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» (далі - постанова № 266);

відсутнє рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної відповідно до статті 50 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV);

розробником документації із землеустрою порушено пункт «г» статті 28 Закону № 858-IV в частині їх обов`язків (договір на виконання землевпорядних робіт від 16.12.2013 за № 108);

відповідно до пояснювальної записки, проект землеустрою розроблено на підставі рішення Глибоцької сільради від 28.03.2013 за № 247-21-VI, земельна ділянка розташована в межах м. Бориспіль;

довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями втратила свою дію;

акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає визначеним вимогам (наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376);

в складі документації із землеустрою відсутній перелік обмежень у використанні земельних ділянок відповідно до статті 50 Закону № 858-IV.

Окрім цього судами встановлено, що листом від 03.02.2016 № 03-13/31 відповідач відмовив ОСОБА_1 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у приватну власність площею 0,2345 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що:

завдання на виконання робіт не відповідає вимогам встановленого зразка (постанова № 266);

розробником документації із землеустрою порушено пункт «г» статті 28 Закону № 858-IV в частині їх обов`язків (договір на виконання землевпорядних робіт від 16.12.2013 № 108);

матеріали документації із землеустрою містять невідповідність даних про площі земельної ділянки, яка зазначена в заяві до органу місцевого самоврядування та виданому ним рішенні (рішення Глибоцької сільради від 28.03.2013 № 247-21-VI);

довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями втратила свою дію;

акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає визначеним вимогам (наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376);

невідповідність інформації на кадастровому плані про контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці та їх площу (стаття 34 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про державний земельний кадастр»);

в складі документації із землеустрою відсутній перелік обмежень у використанні земельних ділянок відповідно до статті 50 Закону № 858-IV.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно із довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) від 17.06.2014 № 02-27/1698 по АДРЕСА_2 обліковується земельна ділянка площею 0,1700 га.

Рішенням Глибоцької сільради від 28.03.2013 № 247-21-VI позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Водночас, ТОВ «Ліга-Експерт» розроблено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,2345 га.

До того ж судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно із довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) від 18.06.2014 № 02-27/1714 та пояснювальною запискою до проекту землеустрою земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яку позивач має намір отримати у користування, перебуває у користуванні ТОВ СП «Промінь», однак письмова згода землевласника (землекористувача) у складі проекту відсутня.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені відповідачем в оскаржуваних рішеннях недоліки є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства та порушують законні права та інтереси особи, передбачені Основним Законом держави. При цьому суд першої інстанції вказав на те, згідно з вимогами статті 50 Закону № 858-IV рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається лише у випадках, передбачених законом. Отже, хоча у складі проекту землеустрою і відсутнє рішення органу місцевого самоврядування, проте із матеріалів справи видно, що таке рішення приймалось.

12. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відмовляючи у погодженні проектів землеустрою Управління Держгеокадастру діяло у межах закону та відповідно до покладених на нього повноважень.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. Касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що відповідач повторно відмовив у погодженні проекту землеустрою з підстав, які вже були предметом дослідження в суді у справі № 810/3207/15 і оцінені як протиправні. Також позивач вказав на те, що суд апеляційної інстанції хибно оцінив зміст проекту землеустрою та обсяг повноважень відповідача на стадії погодження проекту, оскільки у частині 8 статті 186-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки крім тих, що були у вказані у попередньому висновку.

14. У запереченнях на касаційну скаргу відповідач вказав на те, що його рішення є правомірними та не суперечать положенням статті 186-1 ЗК України. Надані Управлінням Держгеокадастру відмови у погодженні проектів землеустрою не є остаточними рішеннями, а спрямовані на усунення виявлених у проектах недоліків. Доводи викладені у судовому рішенні від 03.11.2015 у справі № 810/3207/15 не спростовують відсутність встановлених суб`єктом владних повноважень недоліків та невідповідностей закону.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Верховний Суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді- доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанцій - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

16. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. За змістом частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

18. Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність регламентований положеннями статті 118 ЗК України.

19. Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 122, 123 ЗК України.

20. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина шоста статті 118 ЗК України).

21. Змістом частини сьомої та восьмої статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

22. Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений у статті 124 ЗК України, загальним правилом якої передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

23. Так, змістом частини другої статті 134 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

24. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частиною третя статті 124 ЗК України).

25. Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

26. Згідно із частиною третьою статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

27. Приписами частини четвертої статті 123 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

28. Згідно із частиною першою статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

29. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 ЗК України).

30. Згідно із частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

31. Згідно із частиною восьмою статті 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

32. Такими чином, відмова у погодженні та затвердженні проекту землеустрою можлива виключно з підстав його невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації та у зв`язку із неусуненням недоліків, на які було наголошено у попередньому висновку.

33. Колегія суддів зазначає, що правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою регламентовано Законом № 858-IV, змістом статті 50 якого визначено перелік документів, які включаються до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема - це рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); перелік обмежень у використанні земельних ділянок.

34. Водночас, у справі, яка розглядається суди встановили, що проект землеустрою щодо відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки для експлуатації та обслуговування приміщення складу-заправки у короткострокову оренду та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не містять зазначених вище документів, які в силу приписів статті 50 Закону № 858-IV є обов`язковими.

35. Окрім цього, колегія суддів зазначає, що у відмовах відповідача, викладених у висновках від 03.02.2016 за № 03-13/30 та № 03-13/31 зазначено вичерпний перелік недоліків проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з посиланням на невідповідність їх положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

36. Отже, відмовляючи у погодженні проектів землеустрою Управління Держгеокадастру діяло у межах закону та відповідно до покладених на нього повноважень, відтак рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ґрунтується на правильному правозастосуванні.

37. Також колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо неможливості відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки крім тих, що були вказані у попередньому висновку, оскільки такі попередні висновки були скасовані у судовому порядку у справі № 810/3207/15.

38. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

36. Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

37. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оспорюваного судового рішення і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

38. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2016 у справі № 810/1336/16 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

Л.В. Тацій,

Судді Верховного Суду