Справа № 1.380.2019.003573
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.003573
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просять:

- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області щодо відмови у вклеюванні до паспортів громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , 1973 року народження і громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_2 , 1973 року народження нових фотокарток у зв`язку із досягненням 45-ти років;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , 1973 року народження і громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_2 , 1973 року народження нових фотокарток у зв`язку з досягненням 45-ти років.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що у зв`язку із досягненням ними 45-ти років звернулися до Турківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявами про вклеювання до паспортів нових фотокарток.

Листами від 26.06.2019 року за №4640-350/4640.1-19 та №4640-349/4640.1-19 відповідачем відмовлено у вклеюванні до паспорта фотокарток у зв`язку з досягненням позивачами 45-ти років, оскільки з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України №745 від 26.10.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302» визначено, що вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». Також повідомлено, що особа з досягненням 25-ти чи 45-ти річного віку зобов`язана здійснити обмін паспорта зразка 1994 року на паспорт у формі картки.

Позивачі вважають, що така відмова відповідача щодо вклеювання нових фотокарток до їх паспортів грубо порушує основоположні конституційні права громадян на життя, релігійні переконання, честь, гідність, здоров`я, працю та заробітну плату, навчання, розвиток особистості тощо, оскільки громадяни, які за релігійними переконаннями відмовляються від обміну на паспорт з безконтактним електронним носієм, від присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР) та від зняття біометричних даних, обліку персональних даних в ЄДДР позбавляються згідно з пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 права на подальше проживання та ідентифікацію особи відповідно до паспорта у формі книжечки зразка 1994 року.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просять задоволити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивачі додатково зазначають, що доводи відповідача про те, що вони не зверталися у встановленому законом порядку щодо вклеювання фотографій до паспорта громадянина України у зв`язку із досягненням 45-ти річного віку та не подавали визначених Порядком документів для надання їм такої адміністративної послуги, відтак їхні заяви були розглянуті Турківським районним відділом Головного управління ДМС України у Львівській області відповідно до Закону України «Про звернення громадян» не відповідають дійсності та є безпідставними, оскільки порядок розгляду та відмови у оформленні паспорта громадянина України визначено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Разом з тим, відповідь відповідача про відмову не містить пропозиції позивачам звернутись до підрозділу або Центру надання адміністративних послуг для оформлення паспорта громадянина України згідно з чинним законодавством та з такої не вбачається, що позивачі повідомлялися про те, що вони не подавали визначених Порядком документів для надання їм адміністративної послуги та мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта. Відтак, зазначають, що відповіді відповідача згідно з поданими позивачами заявами є рішеннями про відмову в оформленні паспорта громадянина України шляхом вклеювання фотографій у паспорт зразка 1994 року у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що заяви позивачів про вклеювання до паспорта громадянина України фотографій у зв`язку з досягненням ними 45-ти річного віку були розглянуті Турківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян». Зазначає, що позивачі протермінували строк звернення до територіального органу Головного управління ДМС у України Львівській області стосовно вклеювання фотографій у їхні паспорти у зв`язку із досягненням 45-річного віку, через що такі підлягають обміну.

Відповідач стверджує, що позовні вимоги позивачів щодо визнання протиправними дій Управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області щодо відмови у вклеюванні до паспортів громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , 1973 року народження і громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_2 , 1973 року народження нових фотокарток у зв`язку із досягненням 45-ти років та зобов`язання Управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , 1973 року народження і громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_2 , 1973 року народження нових фотокарток у зв`язку з досягненням 45-ти років є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачі не зверталися до відповідача з даного приводу.

У зв`язку з вищенаведеним у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 18 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

20.06.2019 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернулися до Начальника Турківського районного відділу УДМС України у Львівській області із заявами, в яких просили вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки, форма якого затверджена постановою Верховної Ради №2503 від 26.06.1992 року, нові фотокартки у зв`язку із досягненням 45-ти років.

У поданих заявах позивачі зазначили, що категорично відмовляються від біометричного паспорта, обмеження щодо вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки фотокартки у зв`язку із досягненням 45- ти років грубо порушує основоположні конституційні права громадян на життя, релігійні переконання, честь, гідність, здоров`я, працю та заробітну плату, навчання, розвиток особистості тощо, оскільки громадяни, які за релігійними переконаннями відмовляються від обміну на паспорт з безконтактним електронним носієм, від присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР) та від зняття біометричних даних, обліку персональних даних в ЄДДР позбавляються згідно з пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 права на подальше проживання та ідентифікацію особи відповідно до паспорта у формі книжечки зразка 1994 року.

Листами Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 26.06.2016 року №4640-350/4640.1-19 та №4640-349/4640.1-19 позивачам відмовлено у їх заявах від 20.06.2019 року, оскільки «згідно підпункту 6 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визначення недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено, що вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого цією постановою.

Окрім цього, внесені зміни та доповнення до пунктів 6, 98, 108, 109, 113, Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 (далі - Порядок), зокрема щодо обов`язкового обміну паспорта зразка 1994 року на паспорт у формі картки, якщо особа досягла 25- чи 45-ти річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Додатково повідомляємо, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 внесено зміни до п. 3 «Про затвердження зразка бланка технічного опису та Порядку оформлення, видачі обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». Відповідну постанову № 398 було прийнято на урядовому засіданні 03 квітня 2019 року.

Постанова набрала чинності 07 червня 2019 року.

Зокрема, урегульовано питання оформлення та видачі паспортів громадянина України зразка 1994 року. Державну міграційну службу України наділено повноваженнями з видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати такі паспорти».

Не погоджуючись із вказаними відмовами, вважаючи такі дії відповідача примушуванням до обробки їх персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки, що є неправомірним втручанням в їх особисте життя з боку держави та порушенням вимог Закону України «Про захист персональних даних», позивачі звернулися за захистом своїх прав до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка: наявності передбачених законом підстав для вклеювання у паспорти позивачів у формі книжечки нових фотографій у зв`язку з досягненням ними 45-ти річного віку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012 року (далі - Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 14 Закону №5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (частина 1 статті 21 Закону №5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992 (в редакції Постанови Верховної Ради України №3423-XII від 02.09.1993), з наступними змінами та доповненнями, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом пункту 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру запроваджено:

з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 Постанови №302 (набрав чинності з 07.06.2019 року) Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься, зокрема, така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Позивачі вважають, що відмова відповідача у вклеюванні фотографії до паспорта у формі книжечки та примушування до видачі їм паспорта у вигляді пластикової картки спричинить обробку їх персональних і конфіденційних даних, отже є неправомірним втручанням у їх особисте життя з боку держави та порушенням вимог Закону України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297-VI), оскільки вони згоди на таку обробку не надають.

З приводу цього, суд зазначає наступне.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону № 2297-VI).

Згідно з вимогами частини 1 статті 6 Закону № 2297-VI мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до вимог частини 5 статті 6 Закону № 2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Як слідує з частини шостої статті 6 Закону № 2297-VI, не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, суд звертає увагу на те, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неналежну якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції».

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване статтею 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на наявність паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.

Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-MykhaylivskaParafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (рішення ЄСПЛ у справі «GropperaRadio AG andOthers v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до статті 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17, на яку й посилалися позивачі в обґрунтуванні позовних вимог.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови особі у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону № 5492-VI.

Разом з тим, при вирішенні спору у вказаній зразковій справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

На час звернення особи до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (частина 3 статті 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнані протиправними.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, в частині шостій статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що позбавлення позивачів права мати та користуватися паспортом у традиційній формі - у вигляді книжечки, а також їх побоювання, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, суд зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачам у вклеюванні фотокартки у паспорт громадянина України у формі книжечки при досягненні ними 45-ти річного віку, отже порушено їх права та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачі не зверталися до Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявами щодо вклеювання до паспортів громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки нових фотокарток у зв`язку з досягненням 45-ти років, а відтак дані заяви були розглянуті ним відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» суд зазначає, що такі доводи не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копіями заяв позивачів від 20.06.2019 року та копіями листів Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 26.06.2016 року №4640-350/4640.1-19 та №4640-349/4640.1-19.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 9, м. Турка, Львівська область, 82500) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , 1973 року народження і паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_2 , 1973 року народження нових фотокарток у зв`язку із досягненням 45-ти років.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , 1973 року народження і паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_2 , 1973 року народження нові фотокартки у зв`язку з досягненням 45-ти років.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 9, м. Турка, Львівська область, 82500) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 768,40 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції №32 від 10.07.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Турківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 9, м. Турка, Львівська область, 82500) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 768,40 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції №31 від 10.07.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII "Перехідні положення" цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 17.09.2019 року.

Суддя Клименко О.М.