Справа № 240/9317/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9317/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

11 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Боровицького О. А. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Судді Житомирського апеляційного суду Борисюка Романа Миколайовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до cудді Житомирського апеляційного суду Борисюка Романа Миколайовича, про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 17.05.2019 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали №6-144 від 15.11.2017 за правилами КПК України;

- зобов`язання судді Житомирського апеляційного суду Борисюка ОСОБА_2 Миколайовича розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2019 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали №6-144 від 15.11.2017 за правилами КПК України.

Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 11.07.2019 відмовив у відкритті провадження по справі. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки позовні вимоги стосуються оскарження бездіяльності відповідача щодо невчинення передбачених процесуальним законом дій, вони не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом. Вирішення в суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що замість розгляду його заяви від 17.05.2019 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами, як того вимагає КПК України, суддею Житомирського апеляційного суду Борисюком Р.М., поза межами КПК України, направлено лист від 20.05.2019 №1461, яким повідомлено, що, на думку судді, підстав для перегляду за нововиявленими обставинами ухвали слідчого судді немає, тому позивач вважає, що його заяву від 17.05.2019 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами станом на день подання позову нерозглянуто, оскільки питання відкриття чи відмови у відкритті провадження за такою заявою згідно з ч. 2 ст. 369 КПК України та ст. 464 КПК України вирішується шляхом винесення відповідної ухвали суду. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у відкритті провадження по справі, оскільки помилково ототожнив правовідносини, що виникли з відповідачем, з правовідносинами, що існували у справі №757/433555/16-ц, також уник визначення як юрисдикції суду так і не вказав інститут права, яким позивач міг би скористатися.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019, з урахуванням вимог ст. 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що предметом позову ОСОБА_1 є бездіяльність судді щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 17.05.2019 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали №6-144 від 15.11.2017 за правилами КПК України.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у даній адміністративній справі, Житомирським окружним адміністративним судом ухвалою від 11.07.2019 встановлено наявність підстав для відмови у його відкритті.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Приписами ст. 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній на час подання позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації, відповідно до якого з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Отже, для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Приписами частини 1, 2 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (ч.2 ст.19 КАС України)

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту позову, його предметом є бездіяльність судді щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 17.05.2019 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали №6-144 від 15.11.2017 за правилами КПК України.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України, порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий (п4.2 Рішення від 23.05.2001 № 6-рп/2001).

Тобто, оскарження діянь суддів щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Також, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012; пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються оскарження бездіяльності відповідача щодо невчинення передбачених процесуальним законом дій, вони не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом. Вирішення в суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21.12.2010 у справі "Перетяка та Шереметьов проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №462/32/17.

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність судді, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення судді до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що даний спір не підлягає судовому розгляду та правомірно відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у відкритті провадження по справі, оскільки помилково ототожнив правовідносини, що виникли з відповідачем, з правовідносинами, що існували у справі №757/433555/16-ц, також уник визначення як юрисдикції суду так і не вказав інститут права, яким позивач міг би скористатися, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відкриття провадження у зазначеній справі може розцінюватися як втручання в суддівську незалежність та правосуддя іншим судом.

Слід зазначити, що безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом є підставою для дисциплінарної відповідальності судді (п.2 ч.1 ст 106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Боровицький О. А. Охрімчук І.Г.