Справа № 620/2086/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року Чернігів Справа № 620/2086/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: (Форма «Ф») №10315-17, прийняте 05.06.2015 Державною податковою інспекцією у Ріпкинському районі Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 9 044,06 гривень; (Форма «Ф») №2459-12, прийняте 27.06.2016 Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 16 265,82 гривень; (Форма «Ф») №1768-0000, прийняте 10.05.2017 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 15 235,65 гривень; (Форма «Ф») № 32462-1303-2522 , прийняте 02.04.2018 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13 249,57 гривень; (Форма «Ф») №-2522, прийняте 02.07.2019 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13 249,57 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 24.06.2009 між ним та Ріпкинською районною державною адміністрацією був укладений Договір оренди землі, зареєстрований в Ріпкинському районному відділ Чернігівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітетові України із земельних ресурсів», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 червня 2009 року за №28 (в подальшому - Договір оренди). Відповідно до умов Договору оренди Позивачу була передана в строкове платне користування земельна ділянка несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Сиберізької сільської ради. Земельна ділянка була передана в оренду загальною площею 3,7 га, у тому числі 3,7 га - під господарськими будівлями і дворами за рахунок несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення (господарський двір) Сиберізької сільської ради (пункт 2 Договору оренди). На вказаній земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля «телятник», позначена «А-1», загальною площею 501,8 кв.м., стан будівлі незадовільний. Вказаний Договір оренди був укладений на 49 років. Проте, 06.01.2015 між Позивачем та ОСОБА_2 був укладений Договір дарування, посвідчений Коваленко В.В., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №47 (в подальшому - Договір дарування). Позивач вважає, що в момент переходу права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, «телятника», розташовану на орендованій земельній ділянці, до ОСОБА_2 відбувся перехід прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона знаходилась у користуванні Позивача (оренду). У зв`язку з тим, що фактичне користування земельною ділянкою та розташованим на ній нерухомим майном починаючи з 2015 року здійснює її новий власник - ОСОБА_2 , то обов`язок сплати орендної плати за земельну ділянку, також, перейшов до нового власника - ОСОБА_2 .

Відповідач у встановлений судом строк направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, в їх задоволенні просить відмовити в повному обсязі та зазначає, що з аналізу норм податкового законодавства вбачається, що визначення податкового зобов`язання з плати за землю здійснюється контролюючим органом на підставі інформації: від органу виконавчої влади - про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання, а також надають переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік; з Держгеокадастру - про кадастровий номер, площу місце розташування земельної ділянки та про землекористувачів. Згідно інформації, отриманої від Ріпкінської районної державної адміністрації, договір оренди з позивачем не припинено. Інформація, отримана від Держгеокадастру, щодо земельної ділянки, орендованої позивачем, також надає відповідачу підстави для нарахування плати за землю за оскаржуваними ППР.

В свою чергу, позивач направив відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що право власності ОСОБА_2 зареєстроване ІНФОРМАЦІЯ_1 січня 2015 року за номером 8347596, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 32071942, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 44), виданий Коваленко В. В., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області. Згідно з абзацом 8 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Позивач звертає увагу, що Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні вказаних норм права, у постановах від 08.06.2016 року (справа №21-804а16), від 12.09.2017 року (справа №2а- 10596/12/2670) вказав, що аналіз цим норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані. Таким чином, у розумінні положень п. п. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14, п. п. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст.269, п, п.270.1.1, 270.1.2 п, 270.1 ст. 270, п. 287.7 ст. 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відтак, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Щодо клопотання відповідача, зазначеного у відзиві на позов про залишення без розгляду позовної заяви щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: (Форма «Ф») №10315-17, прийняте 05.06.2015 Державною податковою інспекцією у Ріпкинському районі Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 9 044,06 гривень; (Форма «Ф») №2459-12, прийняте 27.06.2016 Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 16 265,82 гривень суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При цьому, згідно зі статтею 102 Податкового кодексу України, строк давності складає 1095 календарних днів.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, необхідно виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві про поновлення строку звернення до суду доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що в рішеннях від 13.01.2000 (справа «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії») та від 28.10.1998 (справа «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії») Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів позову, листом від 04.07.2019 №1785/25-01-53-06-35 Головне управління ДФС у Чернігівській області направило на адресу позивача копії податкових повідомлень-рішень по орендній платі за землю за 2015-2019 роки, які останній отримав 10.07.2019.

До суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся 17.07.2019.

До позовної заяви позивач, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України подав заяву, в якій просив строк на звернення до суду поновити.

З огляду на викладене та з метою недопущення порушення судом права ОСОБА_1 на доступ до суду (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), строк звернення до адміністративного суду з даним позовом підлягає поновленню як такий, що пропущений із поважних причин.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Так, судом встановлено, що 24.06.2009 між ним та Ріпкинською районною державною адміністрацією був укладений Договір оренди землі, зареєстрований в Ріпкинському районному відділ Чернігівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітетові України із земельних ресурсів», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 червня 2009 року за №28 (в подальшому - Договір оренди). Відповідно до умов Договору оренди Позивачу була передана в строкове платне користування земельна ділянка несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Сиберізької сільської ради. Земельна ділянка була передана в оренду загальною площею 3,7 га, у тому числі 3,7 га - під господарськими будівлями і дворами за рахунок несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення (господарський двір) Сиберізької сільської ради (пункт 2 Договору оренди). На вказаній земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля «телятник», позначена «А-1», загальною площею 501,8 кв.м., стан будівлі незадовільний. Вказаний Договір оренди був укладений на 49 років (а.с. 10-11).

06.01.2015 між Позивачем та ОСОБА_2 був укладений Договір дарування, посвідчений Коваленко В.В., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №47 (а.с. 12-13). Предмет договору розташований на земельній ділянці площею 3,7000 га, кадастровий номер :07:006:0001, яка надана в оренду на 49 (сорок дев`ять) років, тобто до 24 червня 2058 року на підставі договору оренди землі укладеного 24 червня 2009 року між Ріпкинською районною державною адміністрацією в особі тимчасово виконуючого голови Олексенко Римми Михайлівни та Дарувальником.

В період з 2015 року по 2019 рік контролюючими органами було здійснено нарахування Позивачу податкових зобов`язань за платежем «Орендна плата з фізичних осіб», а саме:

1. податковим повідомленням-рішенням № 10315-17, прийняте 05 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у Ріпкинському районі Головного управління ДФС у Чернігівській області (реорганізована шляхом приєднання до Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року №892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби») в сумі 9 044,06 гривень;

2. податковим повідомленням-рішенням №2459-12, прийняте 27 червня 2016 року Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області (реорганізована шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Чернігівській області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби») в сумі 16 265,82 гривень;

3. податковим повідомленням-рішенням №1768-0000, прийняте 10 травня 2017 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 15 235,65 гривень;

4. податковим повідомленням-рішенням №32462-1303-2522, прийняте 02 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13 249,57 гривень;

5. податковим повідомленням-рішенням №-2522, прийняте 02 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13 249,57 гривень.

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Відповідно до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Статтею 270 Податкового кодексу України закріплено, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до положень пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Положення статті 334 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у взаємозв`язку із положеннями статті 182 Цивільного кодексу України необхідно розуміти таким чином, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею, які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пунктів 287.1 та 287.6 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Отже платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Із встановлених обставин справи випливає, що позивач не є власником нежитлового приміщення - телятника А-1, загальною площею 501,8 кв. метрів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 501,8 кв. метрів, за земельну ділянку під яким відповідачі оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями нарахували орендну плату.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.01.2015 власником нежитлової будівлі, телятника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 501,8 кв. м є ОСОБА_2 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.01.2015 №18543795, прийнятого на підставі договору дарування від 06.01.2015, зареєстрованого за №47 (а.с.13).

Оскільки позивач не є власником нежитлового приміщення, яке розташоване на земельній ділянці, за яку відповідачі нарахували позивачу орендну плату, тому з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 у позивача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за зазначену земельну ділянку, а отже винесені відповідачами податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч вимог даної статті відповідач не довів та не обґрунтував суду правомірність своїх рішень.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Так, згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , який є суб`єктом сплати судового збору, у розумінні Закону України «Про судовий збір», підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області 768,40 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») №10315-17, прийняте 05 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у Ріпкинському районі Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 9 044,06 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») №2459-12, прийняте 27 червня 2016 року Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 16 265,82 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») №1768-0000, прийняте 10 травня 2017 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 15 235,65 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») №32462-1303-2522, прийняте 02 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13 249,57 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») №-2522, прийняте 02 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13 249,57 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 16.09.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб