Справа № 640/2852/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2852/19 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Ключковича В.Ю.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб про визнання протиправними дії та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації по відмові у реєстрації місця проживання громадянці ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про відмову в реєстрації місця проживання громадянці ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації зареєструвати місце проживання громадянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , шляхом внесення відомостей до паспортного документу громадянки ОСОБА_1 про її місце проживання за вказаною адресою та внесення цих даних до Єдиного державного демографічного реєстру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням та вважаючи, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до суду з даною апеляційною скаргою відповідно до змісту якої просить суд скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 у даній справі, яка перешкоджає подальшому провадженню та направити справу до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за правилами адміністративного судочинства розглядаються справи про скасування рішень (актів), у тому числі й тих, що надають особі певне право. Позивач акцентує увагу суду, що відповідачем у цій справі є суб`єкт владних повноважень, що видав правовий акт індивідуальної дії, а позивачем є особа щодо якої цей правовий акт було прийнято та яка вважає, що цим актом порушено її законні права та інтереси.

Позивач наголошує на тому, що предметом даного спору є виключно оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем саме з приводу реалізації останнім владних управлінських функцій та не стосуються вирішення питання щодо набуття, реалізації, набуття або припинення майнових прав позивача та/або третіх осіб на нерухоме майно, оскільки право власності на квартиру вже зареєстроване за позивачем та ніким не оспорюється.

За наведених обставин, позивач вважає, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У свою чергу, позивач вважає, що приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у даній справі суд першої інстанції фактично позбавив її доступу до правосуддя, оскільки цивільне судочинство не пристосовано до розгляду спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності останніх.

З огляду на те, що наведені обставини, на думку позивача, свідчать про невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі вимогам норм матеріального та процесуального права, а також про неправильне застосування та трактування окремих норм права, останній вважає, що відповідне рішення суду підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту позовної заяви звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено тим, що відповідач не мав законних підстав для відмови їй у реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , з огляду на те, що ОСОБА_2 було подано неповний пакет документів (відсутня поштова адреса багатоквартирного будинку ). На переконання позивача, оскаржуване рішення було прийнято відповідачем з порушенням вимог ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також Постанови КМУ «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 № 207.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що 11 липня 2018 року позивач отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 . 03 жовтня 2018 року остання звернулась із заявою про реєстрацію місця проживання до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, а саме, зареєструвати своє місце проживання. Однак, за результатами розгляду звернення позивача, відповідачем було відмовлено позивачу у відповідній реєстрації, на підставі того, що останньою подано неповний пакет документів (відсутня поштова адреса багатоквартирного будинку).

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом даного позову є правовідносини щодо користування та розпорядження майном, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а вимоги до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації є похідними від них.

За наведених обставин, зважаючи на суб`єктний склад сторін, беручи до уваги зміст спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку між сторонами наявний приватноправовий спір, який підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства

Отже, встановивши, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та Окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у відкритті провадження.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, оскільки участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Разом з тим, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою палатою Верховного Суду у постановах від 14.03.2018 у справі №396/2550/17 (72850788), від 21.03.2018 у справі 302/1792/17-а (73054799), від 17.04.2018 у справі №815/6956/15.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вирішення питання про постановлення особи на реєстраційний облік залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

У свою чергу, як було правильно встановлено судом першої інстанції позивач є власником квартири АДРЕСА_1 та відповідне право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна жодною особою не оспорюється, тим більше в межах даної справи (враховуючи підстави позову та зміст позовних вимог).

Отже, як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, з метою реалізації свого права на реєстрацію свого місця проживання за вказаною адресою, позивач звернулась з відповідною заявою до відповідача. Проте, останнім було відмовлено в задоволенні її заяви на тій підставі, що позивачем було подано неповний пакет документів (відсутня поштова адреса багатоквартирного будинку).

Таким чином, за наведених обставин та враховуючи, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем та ніким не оспорюється, вимог щодо реєстрації права власності адміністративний позов не містить, предметом даного позову є саме оцінка дій відповідача щодо виконання останнім своїх владних управлінських функцій.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що у даному випадку відповідач є особою, що надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Крім того, судом також встановлено, що з огляду на правову природу спірних правовідносин, між сторонами у справі не існує спору про право цивільне та спірні правовідносини не мають жодного відношення до майнових прав третіх осіб.

Отже, враховуючи те, що у справі, яка розглядається, відсутній спір про право цивільне, колегія суддів дійшла висновку, що спір є публічно-правовим, оскільки виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження дій та рішень останнього.

Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта, що даний спір повинен вирішуватись адміністративним судом за правилами КАС України. Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у даному випадку між сторонами наявний приватноправовий спір, предметом якого є правовідносини щодо користування та розпорядження майном.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та дійшов помилкового висновку, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства..

Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, шо рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311- 313, 320-322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді В.Ю. Ключкович
О.І. Лічевецький