Справа № 9901/635/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 вересня 2019 року

Київ

справа №9901/635/18

адміністративне провадження №Зі/9901/309/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Загороднюка А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 як представника ОСОБА_2 , про відвід судді Єресько Л.О. у справі №9901/635/18 за позовом ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, треті особи - Рада національної безпеки і оборони України, Кабінет Міністрів України, про визнання указу протиправним та нечинним в частині,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовною заявою до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Рада національної безпеки та оборони України, в якій просив визнати статтю 1 Указу Президента України №126/2018 від 14 травня 2018 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме позиції №1597 Додатку №1 до вказаного пункту щодо застосування до ОСОБА_2 безстроково персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) - протиправною та нечинною у вказаній частині.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2018 року відкрито провадження в справі за вказаним позовом і вирішено здійснювати її розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Для розгляду цієї справи протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2018 року визначено наступну колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя-доповідач - Бевзенко В.М., судді - Данилевич Н.А., Шарапа В.М., Желтобрюх І.Л., Білоус О.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2019 року визначено наступну колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя-доповідач - Бевзенко В.М., судді - Данилевич Н.А., Єресько Л.О., Жук А.В., Шевцова Н.В.

10 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відвід головуючого судді Бевзенка В.М., суддів Данилевич Н.А., Шарапи В.М., Желтобрюх І.Л., Білоуса О.В. від розгляду цієї справи з підстави, визначеної пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів.

12 вересня 2019 року в судовому засідання представник позивача підтримав заяви про відвід головуючого судді Бевзенка В.М. та судді Данилевич Н.А.

Також, у судовому засіданні представник позивача заявив відвід суддям Єресько Л.О., Жуку А.В., Шевцовій Н.В. від розгляду цієї справи з підстави, визначеної пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України з тих самих підстав, а саме: наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року визнано необґрунтованими подані заяви про відводи суддям Бевзенку В.М., Данилевич Н.А., Єресько Л.О., Жука А.В., Шевцової Н.В. та передано заяви про відвід до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду заяв. Провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід складу суду іншим суддею.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу від 13 вересня 2019 року заяву про відвід судді Єресько Л.О. у справі №9901/635/18 розподілено на суддю Загороднюка А.Г.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Обґрунтовуючи відвід судді Єресько Л.О. представник позивача ОСОБА_1 , з покликанням на практику Європейського суду з прав людини, в якій розкрито поняття "неупередженості" та "суду, встановленого законом", зазначив про те, що колегія суддів Верховного Суду не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм, та принципам справедливості, оскільки призначення суддів Верховного Суду відбулося за участю членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які не відповідали вимогам закону.

Заявником вказано, що станом на час вирішення питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брав участь член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Лукаш Тарас Валерійович, який на час виконання повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не зупинив адвокатську діяльність та інший член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Козлов Андрій Георгійович, який не підтвердив належним чином необхідний стаж професійної діяльності, оскільки відомості про нього як про адвоката відсутні в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Вказане, на думку представника позивача, ставить під сумнів справедливість призначення суддів Верховного Суду.

Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Судді повинні розглядати справи неупереджено, на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чиєї сторони або з будь-якої причини.

Неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Слово "неупереджений" передбачає відсутність упередженості, як реальної, так і суб`єктивної.

Стаття 6 Конвенції з прав людини вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами ("Ветштайн проти Швейцарії").

Представник позивача зазначає, що наявність упередженості вказаних у заяві про відвід суддів встановлена ним за об`єктивним критерієм.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. У вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді ("Морель проти Франції", пункти 45-50; "Пескадор Валеро проти Іспанії", пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних ("Лука проти Румунії", пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду ("Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; "Пабла Кю проти Фінляндії", пункт 30; "Мікалефф проти Мальти", пункт 96).

У рішенні в справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Принцип справедливості - основоположний принцип права, який являє собою ідею домірності вкладеного та отриманого в усіх сферах життєдіяльності людини та їхнього правового забезпечення, а також передбачає вимогу відповідності між практичною роллю різних індивідів (соціальних груп) у житті суспільства та їхнім соціальним становищем, між їхніми правами та обов`язками, правопорушенням і відповідальністю, заслугами людей та їхнім суспільним визнанням.

Наведені у заяві підстави не доводять причинно-наслідкового зв`язку між дотриманням Лукашем Т.В. та ОСОБА_4 вимог законодавства та процесуальною діяльністю судді Єресько Л . О. Вказане спростовує викладені у заяві про відвід висновки, що суддя не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм та принципам справедливості.

Посилання заявника на упередженість судді Єресько Л.О. через те, що станом на час вирішення питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брали участь члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Лукаш Тарас Валерійович, який на час виконання повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не зупинив адвокатську діяльність та ОСОБА_4, який не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці заявником обставин.

Суд звертає увагу на відсутність інших підстав, передбачених ст. 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи судді Єресько Л.О. і викликали необхідність його відводу.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід немає.

Керуючись статтями 36, 40 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , як представника ОСОБА_2 , про відвід судді Єресько Л.О. у справі №9901/635/18 за позовом ОСОБА_2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, треті особи - Рада національної безпеки і оборони України, Кабінет Міністрів України, про визнання указу протиправним та нечинним в частині.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя: А.Г.Загороднюк