Справа № 640/21019/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "САМОДЄЛКІН" до Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "САМОДЄЛКІН" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" № від 19.11.2018 року та форми "ПС" № від 04.07.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України, п.2 частини 1 ст.13 розділу IV, ст.25 розділу VI Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, наказу ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2018 року №6660 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "САМОДЄЛКІН" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 05.02.2014 року по 31.12.2017 року.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено п.39.4 статті 39 Податкового кодексу України та вимог Порядку складання Звіту про КО, затвердженого наказом Мінфіну №8 від 18.01.2016 року, а саме не подання звіти про КО операцій з юридичною особою-нерезидентом "Huali (Asia) IndastriescoLimited" (Гонконг) за 2015 звітний рік.

Результати перевірки оформлені Актом від 19.06.2018 року №419/26-15-14-01-02/39083278.

04.07.2018 року на підставі висновків Акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до ТОВ "САМОДЄЛКІН" за порушення підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.3 статті 120 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 365 400 грн.

В подальшому на підставі статті 78.1.2 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС у м. Києві від 05.10.2018 року №14905 та наказу ДФС України від 04.10.2018 року №635 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "САМОДЄЛКІН" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

В ході вказаної перевірки було встановлено, що позивачем порушено п.44.1. ст.44, п.п.134.1.1. п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.1, п.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами і доповненнями), п.5, п.7 п.15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.99 за №860/4153, п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №11 "Зобов`язання", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 року за №85/4306, п.5, п.6, п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318 (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 1 383 267 грн., в тому числі за 2016 рік - 1 231 376 грн., за 2017 рік - 151 891 грн.

Результати перевірки оформлені Актом від 05.11.2018 року №679/26-15-14-01-02/39083278.

19.11.2018 року на підставі висновків Акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № форма "Р", згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму - 1 847 064 грн., зокрема за податковим зобов`язанням - 1 231 376 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 615 688 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми "ПС" № від 04.07.2018 року, винесеного на суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 365 400 грн. колегія суддів зазначає наступне.

З 01 січня 2015 року до 12 серпня 2015 року відповідно до пп. 39.2.1.7 ст. 39 Податкового кодексу України для визнання господарських операцій контрольованими мали одночасно виконуватись такі умови:

- загальний обсяг доходу платника податків та/або його пов`язаних осіб від усіх видів діяльності, що враховується під час визначення об`єкта обкладення податком на прибуток підприємств, перевищує 20 млн. гривень за відповідний податковий (звітний) календарний рік;

- обсяг групи таких господарських операцій платника податків та/або його пов`язаних осіб з одним контрагентом перевищує 1 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість) або 3 відсотки доходу, що враховується під час визначення об`єкта обкладення податком на прибуток підприємств, платника податків за відповідний податковий (звітний) рік.

З урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансферного ціноутворення" - (далі по тексту - Закон « 609 (набрав чинності з 13 серпня 2015 року), згідно з пп. 39.2.1.7 ст. 39 Кодексу для визнання господарських операцій контрольованими необхідним є одночасне виконання наступних умов:

- річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

- обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Разом з цим, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону « 609 визначено, що формування звіту про контрольовані операції та у випадках, передбачених Податковим кодексом України, документації з трансфертного ціноутворення за господарські операції, здійснені у 2015 році, здійснюється на підставі та з урахуванням норм цього Закону.

Таким чином, для всіх господарських операцій, передбачених пп. 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і пп. 39.2.1.5 ст. 39 Податкового кодексу України, та здійснених платниками податків з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, вартісний критерій визначається відповідно до норм пп. 39.2.1.7 ст. 39 Кодексу, у редакції Закону № 609.

Відповідно до пп. 39.2.1.2 ст. 39 Податкового кодексу України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Операції з контрагентом, зареєстрованим у державі (на території), включеній до зазначеного переліку, визнаються контрольованими з дати включення держави (території) до такого переліку.

Протягом 2015 року діяло декілька затверджених розпорядженнями Кабінету Міністрів України відповідних переліків, а саме:

- перелік держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року N 1042 (діяв до 14.05.2015);

- перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року N 449-р (термін дії з 14.05.2015 до 16.09.2015);

- перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року N 977-р (діє з 16.09.2015).

Особливий адміністративний район Китаю - Гонконг, включено до переліку держав (територій), який затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року №449-р, а тому під визначення контрольовані операції підпадають взаємовідносини з контрагентом, які здійснені з дати включення особливого адміністративного району Китаю Гонконг до Переліку, а саме з 14.05.2015 року.

Підпунктом 39.4.2 п.39.4 ст.39 ПК України визначено, що платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З урахуванням положень пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу, для визнання господарських операцій платника податків з контрагентами-нерезидентами контрольованими, застосовується затверджений Кабінетом Міністрів України перелік держав (територій), чинний на час здійснення таких господарських операцій, за умови дотримання вартісного критерію, встановленого пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу.

Для визначення обсягу господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, передбаченого пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу (більше 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік), враховуються тільки обсяг господарських операцій з таким контрагентом, здійснених під час, коли відповідна країна була включена до вищезазначених переліків держав (територій).

При цьому обсяг річного доходу платника податків відповідно до пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу розраховується за весь податковий (звітний) рік.

Таким чином, для платника податків, річний дохід якого від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, в цілому за 2015 рік перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків), контрольованими операціями згідно з пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України будуть визнаватись виключно господарські операції, здійснені з нерезидентом в період, коли відповідна держава (територія) була включена до вищезазначених переліків, за умови, що обсяг таких операцій перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків). Інформація про ці контрольовані операції має бути відображена у звіті про контрольовані операції.

Згідно п.120.3 ст.120 ПК України неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу у розмірі:

300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції;

1 відсоток суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції;

3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.

З матеріалів справи вбачається, що протягом перевіряємого періоду, позивач здійснював господарські операції (імпорт меблевої фурнітури) з нерезидентом компаніями "Guangznou Broader Tradingco LTD" (Китай) та Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг).

Так, між позивачем та компаніями "Guangznou Broader Tradingco LTD" (Китай) та Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) було укладено контракт від 05.11.2015 року №ОІ2015080, згідно умов якого продавець продає, а покупець купує промислові товари, а також інші товари в асортименті, кількості та за цінами вказаними в інвойсах (рахунках постачальника), які є невід`ємною частиною даного контракту. Загальна суму контракту 499 000 доларів США.

09.12.2015 року та 18.12.2015 року між компаніями "Guangznou Broader Tradingco LTD" (Китай) та Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) укладено договори переуступки права вимоги №5 та №6, відповідно до яких "Guangznou Broader Tradingco LTD" (Китай) - Перший кредитор, Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) - Новий кредитор, ТОВ "САМОДЄЛКІН" - Боржник.

Зокрема, згідно умов договору від 18.12.2015 року №6 компанія "Guangznou Broader Tradingco LTD" (Китай) уступає компанії Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) право вимоги оплати за товар на загальну суму 107 850,68 доларів США.

Згідно умов договору від 09.12.2015 року №5 компанія "Guangznou Broader Tradingco LTD" (Китай) уступає компанії Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) право вимоги оплати за товар на загальну суму 96 461,73 доларів США.

17.12.2015 року та 24.12.2015 року ТОВ "САМОДЄЛКІН" було погашено перед Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) заборгованість на загальну суму 204 312,41 доларів США, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками №338 на суму 107 850,68 доларів США (2 479 487,13 грн.) та №335 на суму 96461,73 доларів США (2 268 779,89 грн.).

Тобто, за перевіряємий період ТОВ "САМОДЄЛКІН" було здійснено поставку товару (меблевої фурнітури) від Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) на загальну суму 2 073 961,63 грн. (94575,2 доларів США), та сплачено грошові кошти згідно договорів переуступки від 18.12.2015 року №6, від 09.12.2015 року №5 на загальну суму 4 748267,02 грн.

В акті перевірки перевіряючи зазначили, що загальна сума операцій із Huali (Asia) Industries Co Limited (адміністративний район Китаю - Гонконг) склала 6 822 228,65 грн., що свідчить про невиконання ТОВ "САМОДЄЛКІН" вимог ст.39 Податкового кодексу України та вимог Порядку №8 в частині неподання Звіту про контрольовані операції за 2015 рік.

Проте, як зазначено вище та підтверджується наявними у матеріалах справи митними деклараціями №500060001/2015/20233 від 06.11.2015 року на суму 35227,80 доларів США;

№500060001/201511394 від 16.06.2015 року на суму 31103,60 доларів США; №500060001/2015/18221 від 06.10.2015 року на суму 28 243,80 доларів США за період з 14.05.2015 року по 31.12.2015 року ТОВ "САМОДЄЛКІН" здійснено господарські операції з придбання товарів у контрагента-постачальника Huali (Asia) Industries Co Limited (місце реєстрації якого є особливий адміністративний район Китаю - Гонконг) відповідно до контракту на загальну суму 2 073 961,63 грн. (94 575,2 доларів США).

З огляду на викладене ТОВ "САМОДЄЛКІН" не відповідає вартісному критерію визнання операцій контрольованими, оскільки обсяг господарських операцій з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, не перевищує 5 млн. грн. за вирахуванням непрямих податків) з дати включення країни (території) нерезидента до Переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку важливим фактором є момент переходу права власності на товар, який придбано у "Guangznou Broader Tradingco LTD" (Китай), а не у Huali (Asia) Industries Co Limited (Гонконг), якому здійснено оплату.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки відповідача про порушення позивачем п.39.4 статті 39 Податкового кодексу України та вимог Порядку складання Звіту про КО, затвердженого наказом Мінфіну №8 від 18.01.2016 року, а саме не подання звітів про КО операцій з юридичною особою-нерезидентом "Huali (Asia) IndastriescoLimited" (Гонконг) за 2015 звітний рік є неправомірними, а відтак податкове повідомлення-рішення форми "ПС" № від 04.07.2018 року підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № форма "Р" від 19.11.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в Акті перевірки зазначено, що позивачем порушено п.44.1. ст.44, п.п.134.1.1. п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.1, п.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами і доповненнями), п.5, п.7 п.15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.99 за №860/4153, п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №11 "Зобов`язання", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 року за №85/4306, п.5, п.6, п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318 (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 1 383 267 грн., в тому числі за 2016 рік - 1 231 376 грн., за 2017 рік - 151 891 грн.

Вказані висновки контролюючив органом зроблено з огляду на непідтвердження реальності здійснення ТОВ "САМОДЄЛКІН" господарських операцій з ТОВ "Будівельна компанія "Артік", ТОВ "Кенмор", ТОВ "Прима-Вера" та встановлення проведення фінансових потоків з метою штучного формування податкового кредиту та витрат, які не мають реального характеру.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" у відповідній редакції господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а первинний документ має містити відомості про таку господарську операцію та підтверджувати її здійснення.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі, й наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для проведення відповідних господарських операцій, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту.

При цьому, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, а лише наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму прибутку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків в силу приписів частини першої вказаної статті має спростовувати ці доводи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий періоді позивач мав господарські взаємовідносин з ТОВ "Будівельна компанія "Артік" ().

Зокрема, між ТОВ "САМОДЄЛКІН" та ТОВ "Будівельна компанія "Артік" укладено договір поставки №С/А3103 від 31.03.2016 року, згідно умов якого постачальник (ТОВ "САМОДЄЛКІН") зобов`язується поставити товари (меблеві матеріали, фурнітури та комплектуючі) у власність покупця (та ТОВ "Будівельна компанія "Артік"), а покупець, у свою чергу, зобов`язується прийняти цей товар і сплатити за нього визначену грошову суму.

На підтвердження фактичного виконання вказаного договору позивачем надано: рахунків-фактури, видаткові накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей, довіреності на отримання ТМЦ, виписки з банку, що підтверджують факт отримання коштів за платіжними документами, подорожні листи, товарно-транспортні накладні.

Також, між ТОВ "САМОДЄЛКІН" та ТОВ "Кенмор" укладено договір поставки №С/К/1506 від 15.062016 року, згідно умов якого постачальник (ТОВ "САМОДЄЛКІН") зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, оплатити та прийняти вказаний товар (меблеві матеріали, фурнітура та комплектуючі).

На підтвердження фактичного виконання вказаного договору позивачем надано: рахунки-фактури, видаткові накладні, довіреності на отримання ТМЦ, виписки з банку, що підтверджують факт отримання коштів за платіжними документами, подорожні листи, товарно-транспортні накладні.

Зазначені операції відображено у бухгалтерському обліку підприємства наступними записами: Дт 361 Кт 702 (відображено доходи від реалізації ТМЦ), Дт 702 Кт 643 (відображено податкові зобов`язання з ПДВ при реалізації ТМЦ), Дт311 Кт 361 (відображено надходження грошових коштів за реалізовані ТМЦ).

Крім того, між ТОВ "САМОДЄЛКІН" (покупець) та ТОВ "Прима-Вера" (Постачальник) укладено договір поставки №ПВ/С/1411 від 14.11.2016 року, згідно умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити товар (клей), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, оплатити й прийняти вказаний товар.

На підтвердження фактичного виконання вказаного договору позивачем надано: рахунки-фактури, видаткові накладні, довіреності на отримання ТМЦ, виписки з банку, що підтверджують факт отримання коштів за платіжними документами, подорожні листи, товарно-транспортні накладні.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши всі матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні у справі господарські договори і складені на їх виконання первинні бухгалтерські та податкові документи відповідають вимогам бухгалтерського і податкового законодавства та є належними і допустимими доказами по справі, дійсність і достовірність яких не була спростована відповідачем.

Дані докази повністю підтверджують фактичність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Будівельна компанія "Артік", ТОВ "Кенмор", ТОВ "Прима-Вера" та правомірність відображення ним цих операцій у податковому обліку за вказані звітні періоди, спростовують висновки перевірки про заниження податку на прибуток.

Водночас, зазначені в акті перевірки та апеляційній скарзі висновки про відсутність реального виконання господарських зобов`язань, порушення позивачем вимог податкового законодавства є нормативно необґрунтованими і документально не підтвердженими.

Так, щодо доводів контролюючого органу стосовно того, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Будівельна компанія "Артік", ТОВ "Кенмор" неможливо підтвердити та є нереальними, оскільки посадовими особами підприємств надано пояснення про непричетність ведення фінансово-господарської діяльності підприємства в межах кримінальних проваджень, відкритих за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.205, ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Доказів наявності вироків суду відносно позивача чи його контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з даним товариствами не визнані нечинними.

Враховуючи наведене, колегія судів приходить до висновку, що саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань та наявність свідчень директора Товариства, без наявності вироків суду не може розглядатися як беззаперечний доказ відсутності фактичного здійснення спірних операцій.

Стосовно висновку податкового органу про нереальність операцій з підстав неможливості підтвердження факту фізичного переміщення товаро-матеріальних цінностей у просторі отриманих від контрагента ТОВ "Прима-Вера", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезення товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно положень пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.6 Правил перевезення основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Верховний Суд у постанові від 18.12.2018 року у справі № 826/13058/15, зазначив, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.

Оскільки в межах спірних відносин витрати по факту придбання послуг перевезення позивачем не формувалися, а умовами договору передбачено, що доставку товару та транспортні витрати несе постачальник (ТОВ "Прима-Вера"), доводи податкового органу в частині вимог до товарно-транспортних накладних є безпідставними.

Щодо доводів відповідача про нереальність досліджуваних господарських операцій з огляду на те, що сертифікат не співпадає з номенклатурою накладної, яку виписано без деталізації марки клею, то такі також є безпідставними, оскільки вказані документи не є первинними документами в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", адже посвідчують виключно якість товару, а не саму господарську операцію, ніяким чином не підтверджують та не спростовують факт поставки товару.

Стосовно посилання відповідача на те, що у контрагентів позивача відсутні трудові ресурси та обладнання, колегія суддів зазначає наступне.

У пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ зазначив, що "компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків".

Викладені відповідачем аргументи для визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання контрагентами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення, обставин, які б спростовували факт здійснення господарських операцій, достовірності і повноти відображення податку на прибуток за вказаними спірними господарськими операціями.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки правомірність декларування позивачем спірних сум підтверджена матеріалами справи, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № форма "Р" від 19.11.2018 року є протиправними та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16.09.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев