Справа № 159/4460/19
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокум. КовельСправа № 159/4460/19

Провадження №

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області в порядку спрощеного позовного (усного) провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського роти № 4 батальону № 2 відділу організації несення служби в м. Ковелі Управління патрульної поліції у Волинській області Самолюка Андрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач 08.08.19 р. звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом. Просить скасувати постанову від 30.07.19 р. про притягнення його до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (далі оскаржувана постанова). Зазначає, що згідно з оскаржуваною постановою його притягнуто до адмінвідповідальності, накладено штраф в сумі 255 грн. за те, що він о 08 год. 41 хв. 30.07.19 р., керуючи автомобілем марки «Mercedes benz ML 270 CDI», д. н. з. НОМЕР_1 , у м. Ковелі Волинської області по вул. Брестській, 2, здійснив зупинку (стоянку) т/з на проїжджій частині у другому ряду, чим порушив п. 15.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Дійсно, у зазначену дату він як ФОП з 29.07.96 р., маючи місцем провадження господарської діяльності у виді роздрібної торгівлі деталями та приладдям для т/засобів - тимчасовий торговий павільон на орендованій до 2021 р. земельній ділянці на Брестському ринку у м. Ковелі Волинської області, приїхав до власного торгового павільону, що за цією ж адресою, щоб доставити товар. Оскільки на автостоянці всі місця були зайняті і не було інших шляхів доходу до магазину, він тимчасово здійснив зупинку свого т/з за припаркованим автомобілем, що знаходився поблизу його торгового павільйону. Доставивши товар у магазин, він мав намір від`їхати, але був зупинений поліцейськими. Незважаючи на його пояснення про причину зупинки т/з, відповідач, жодним чином не прийнявши їх до уваги, виніс оскаржувану постанову. Дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови вважає неправомірними, оскаржувану постанову незаконною. Покликаючись на ст. ст. 7, 245, 252, 280 КУпАП, п. 15. 1 ПДР України, зазначає, що за вказаною вище адресою розташований Брестський ринок у складі Ковельського центрального ринку, вздовж якого по правій стороні дороги є платна стоянка, що на час винесення оскаржуваної постанови була повністю заповнена т/засобами і інших шляхів доїзду до торгового павільону у нього не було, тому він відповідно до ПДР України тимчасово зупинився для вивантаження товару. Покликаючись на п. п. 15. 4, 1.10 ПДР України, зазначає, що поліцейським винесено оскаржувану постанову за порушення, що не передбачене п. 15.4 ПДР України, оскільки за цим пунктом заборонено ставити автомобіль, тобто, здійснювати стоянку, а не зупинку. Тому вважає, що у його діях відсутній склад вказаного вище правопорушення. Покликаючись на ст. ст. 251, 287, 288 КУпАП, судову практику, зазначає, що оцінка доказів відповідачем не проводилась, його права є порушеними. Просить позов задовольнити.

Провадження у справі відрито 12.08.19 р..

Копія вказаної вище ухвали суду та позовної заяви з доданими до неї документами отримана відповідачами під розпис 19.08.19 р..

04.09.19 р. представником відповідача юридичної особи - подано до суду відзив на позовну заяву, обґрунтований, з покликанням на ст. ст. 283, 222, 251, 252, ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 3, п. 11 ч. 1 ст. 23, ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2.4 ПДР України, тим, що 30.07.19 р. відповідачем поліцейським було винесено оскаржувану постанову за фактом виявлення порушення позивачем вимог п. 15.4 ПДР України. Під час розгляду справи про адмінправопорушення позивач визнав свою винуватість у вчиненні правопорушення, що зафіксовано на відеозапис на боді камеру поліцейського відповідача у справі. Копію оскаржуваної постанови було невідкладно вручено позивачеві. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ч. 1 ст. 122 КУпАП, дійсно, передбачає відповідальність водія транспортного засобу за порушення правил зупинки, стоянки, зокрема, у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П. 15.1 ПДР України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Крім того, згідно п. 15.2 ПДР України за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
Згідно визначення терміну, що наведений у п. 1.10 Правил дорожнього руху України:
-проїзна частина це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних
засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги;
- зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів або навантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог ПДР (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо ).
-стоянка це припинення руху транспортного засобу на час більше 5 хвилин з причин,
не пов`язаних з необхідністю виконання вимог ПДР, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Відповідно до п. 2 розд. IV Інструкції, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Як слідує з копії оскаржуваної постанови, наданої суду позивачем, 30.07.19 р. відповідачем поліцейським по вул. Брестській у м. Ковелі Волинської області було винесено щодо позивача оскаржувану постанову. У оскаржуваній постанові зазначено, що позивач, тоді ж, по вул. Брестській у м. Ковелі Волинської області, як водій здійснив зупинку (стоянку) т/з на проїжджій частині дороги у другому ряду, чим порушив п. 15.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. На позивача накладено адмінстягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. Копія оскаржуваної постанови вручена позивачеві. Додатків до оскаржуваної постанови немає.

Однак відповідно до змісту п. 15.4 Правил дорожнього руху України не дозволяється ставити транспортні засоби на проїзній частині у два і більше ряди, а не у другому ряду, як цен викладено у оскаржуваній постанові. Суд враховує, що поліцейський у оскаржуваній постанові чітко не зазначив, яку ж саме дію вчинив позивач - зупинку чи стоянку, не визначившись у цьому.
Процедура оформлення відповідачем як поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція), затвердженою Наказом МВС України 07.11.15 р. N 1 395, що зареєстровано в МЮ України 10.11.15 р. за N 1 408/27 853.

Оскільки сторонами не заперечено обставини, що зафіксовані у доданих до відзиву на позовну заяву відеоматеріалах, то суд не має підстав вважати їх недостовірними.
Відповідно до п. 5 розд. IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

За змістом ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити, серед іншого, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про, серед іншого, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Положень ст. 283 КУпАП відповідачем при розгляді справи щодо позивача та винесення оскаржуваної постанови не дотримано, так як не зазначено обставин, установлених під час розгляду справи з огляду на положення ПДР України.

За ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у т. ч. щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд приймає до уваги, що відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на спростування доводів позивача.

Відповідач юридична особа належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача про те, що відповідач поліцейський діяв у відовідності до вимог ПДР України та на підтвердження обставин, викладених у оскаржуваній постанові, не надав.
Суд враховує, що для для застосування стягнення у випадку порушення водієм правил зупинки, має бути доведено саме факт припинення руху тривалістю не менше як 5 хв., а для стоянки більше 5 хв.. Тобто поліцейські мали б зробити на службовий відеореєстратор безперервний відеозапис такої зупинки (стоянки), з чого можна було б безсумнівно визначити тривалість зупинення руху т/з.
Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.11 р.), тобто, таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.78 р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а також факт визнання особою своєї винуватості, не є беззаперечним доказом винуватості особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності винуватості особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом"; не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь - які належні, достатні та достовірні докази, що підтвердили б факт порушення позивачем п. 15.4 Правил дорожнього руху.
Суд також враховує, що у оскаржуваній постанові поліцейським нечітко зазначено суть виявленого ним правопорушення, так як вказано, що позивач як водій здійснив зупинку (стоянку) т/з на проїжджій частині дороги у другому ряду, чим порушив п. 15.4 ПДР, а не вказано чітко чи здійснив позивач зупинку, чи стоянку, так як це різні поняття.
За таких обставин немає підстав для визнання оскаржуваної постанови законною.
В силу вимог ст. 62 Конституції України винуватість особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.
Відтак, суд приходить до висновку, що постанова підлягає до скасування як така, що винесена без повного з`ясування обставин справи та належного викладення у оскаржуваній постанові інкримінованого позивачеві діяння як правопорушення.
За змістом ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому суд вбачає підстави для часткового задоволення позову, а саме: задоволення позовних вимог до відповідача юридичної особи та скасування оскаржуваної постанови, закриття провадження у справі щодо позивача; відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому підлягають стягненню із Управління ПП у Волинській Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6 - 10, 12, 19, 22, 72 - 77, ч. 1 ст. 139, ст. ст. 192, 241, 242, 244 246, 286, п. 10 ст. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 183, 283, 7 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Позовні вимоги до відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 1377513 від 30.07.19 р., винесену поліцейським роти № 4 батальону № 2 відділу організації несення служби в м. Ковелі Управління патрульної поліції у Волинській області Самолюком Андрієм Олександровичем про притягнення до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу в сумі 255 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

У задоволенні позову до відповідача - поліцейського роти № 4 батальону № 2 відділу організації несення служби в м. Ковелі Управління патрульної поліції у Волинській області Самолюка Андрія Олександровича відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на доход держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн, 40 коп..

Рішення може бути оскаржене Восьмого Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Клімук Віктор Сергійович, адреса: 45004, с. Воля Ковельська Ковельського району Волинської області, вул. Лугова, 8;

відповідач - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, юридична адреса: 43021, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15:

відповідач поліцейський роти № 4 батальону № 2 відділу організації несення служби в м. Ковелі Управління патрульної поліції у Волинській області Самолюк Андрій Олександрович, місцезнаходження місця служби: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 156.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду виготовлено 12.09.19 р..