Справа № 400/1579/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 р. № 400/1579/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР", вул. Леніна, 33, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

до відповідача:Миколаївської митниці ДФС, вул.Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017

про:визнання протиправними та скасування рішень і карток відмов,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «В-ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом до суду з позовом до Миколаївської митниці ДФС (далі - відповідач) з вимогами визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про відмову у прийнятті митних декларацій, викладених у Картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, а саме: картку відмови № UА504080/2019/00003 та рішення № UА504080/2019/000005/2 від 25.01.2019року; картку відмови № UА504070/2019/00013 та рішення № 11А504070/2019/000010/2 від 12.02.2019року; картку відмови № UА504070/2018/00067 та рішення № UА504070/2018/000032/2 від 18.10.2018року; картку відмови № UА504070/2018/00078 та рішення №UА504070/2018/000046/2 від 21.11.2018року; картку відмови №UА504080/2018/00011 та рішення № UА504080/2018/000044/2 від 20.11.2018року; картку відмови № UА504070/2018/00080 та рішення № UА504070/2018/000052/2 від 04.12.2018 року; картку відмови № UА504070/2018/00084 та рішення № UА504070/2018/000057/1 від 11.12.2018року.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішення відповідача не відповідають положенням Митного кодексу України (далі МК України) та є необгрунтованими. Відповідач приймаючи рішення, не зробив аналізу наданих позивачем при митному оформленні документів, не дослідив всіх обставин справи, що мають значення для правильного винесення рішень. Також, на думку позивача, витребування митним органом додаткових документів має відбуватися у випадку наявності обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей. При цьому, Позивач вважає, що надані для митного оформлення товару документи не містять розбіжностей, в них відсутні ознаки підробки та містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що має бути чи була фактично сплачена за ці товари, та що підтверджують можливість визначення митної вартості за першим методом (ціною договору). Відповідач, приймаючи рішення, діяв протиправно, а тому прийняті ним рішення підлягають скасуванню.

Віповідач проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначає, що Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною другою статті 53 МК України. Надані при митному оформленні рахунки-фактури не містили інформації щодо виділення з ціни витрат або коштів на транспортування після ввезення, тому до митної вартості повинні включатися вся сума витрат, зазначених у наданих митих рахунках фактури. А надані рахунки фактури не підтверджені банківськими документами на оплату та документами про надання транспортних послуг на здійснення перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Надані позивачем договір № 31/01/2015 та довідка від 30.11.2018 № 358 не відповідають ознакам первинного документу, а договір не містить заявки, передбаченої п.2.2, тобто наданий не в повному обсязі. Також відповідачем виявлено розбіжності щодо числових значень складової митної вартості. Крім того, позивачем під час митного оформлення не надано жодної документальної інформації щодо наявності/відсутності витрат на страхування. Таким чином, прийняті митницею цілком відповідають митному законодавству та не містять сумніву щодо їх правильності.

У відповіді на відзив позивач звернув увагу на те, що розмитнення товару (за ціною договору) за вказаними в позові договорами, позивачем здійснювалось і раніше, шляхом подання відповідачу декларацій та наданням документів необхідних у відповідності до положень Митного Кодексу України. В даному випадку відповідач приймав рішення без врахування всіх обставин справи та без детального дослідження наданих позивачем документів.

З врахуванням положень частин 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні.

Суд дослідив матеріали і обставини справи, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «В-ЦЕНТР» є юридичною особою, що реалізує своє право на підприємницьку діяльність шляхом здійснення обробки і виготовлення шкіри.

Для використання у власному виробництві позивач придбає хімічними матеріалами та шкірсировину, закупаючи їх як на території України так і за її митними кордонам. Позивач за перід з 20.11.2018року по 21.02.2019року пред`явив до митного оформлення хімічні матеріали та напівфабрикат шкір артикул Краст (далі - Товар) придбані у фірм-виробників Фірма Handelmaatschappij А.Smit & Zorn B.V Нідерланди, за контрактом №528/421-22V від 20.01.2017року та контрактом №528/479-22V від 10.12.2018року та Фірма Samuele Pellami S.P.A. Італія за контрактом №0302/17 від 03.02.2017року.

З метою митного оформлення зазначених Товарів позивач подав до відповідача електронні митні декларації, у оформленні яких було відмовлено, по яким відповідачем було зроблено корегування на суму 41650,68грн, s в яких вартість товару по графі 12 МД визначалась за ціною договору та інвойсу за офіційним курсом Нацбанку України на дату митного оформлення.

Для підтвердження митної вартості позивачем у відповідності до ч.2 ст.58 Митного Кодексу України разом із митними деклараціями (далі - МД) було надано пакет документів: відповідні контракти з контрагентами, комерційні інвойси та міжнародні товарно-транспорті накладні (СМИ).

Митна вартість товару у МД обрахована та вказана у графі 12 декларації за методом визначення митної вартості за ціною договорів (контрактів) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, у відповідності до вимог ст.ст. 51, 53, 57, 58 МК України.

З метою митного оформлення зазначених товарів позивач подав до відповідача МД, в яких вартість товару по графі 12 МД визначив за ціною договору та інвойсу разом по МД за офіційним курсом Нацбанку України на дату митного оформлення.

Однак, відповідач Рішеннями визначив іншу вартість товарів на підставі ст.53, ст.57, ст.64 МК України у зв`язку з тим, що на його думку подані документи містять розбіжності, неточності, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу, не надано всі відомості щодо ціни товару.

Позивач на підставі ст.55. МК звернувся до відповідача про випуск товарів у вільний обіг під гарантійне зобов`язання та подав МД, а саме:

UА504070/2018/202537 від 20.11.2018року скориговано на 2789,28грн; UА504080/2018/001282 від 20.11.2018року скориговано на 394,36грн; UА504070/2018/202556 від 21.11.2018року скориговано на 10729,69грн; UА504070/2018/202669 від 04.12.2018року скориговано на 4443,35грн; UА504070/2018/202729 від 11.12.2018року скориговано на 12159,30грн; UА504080/2019/000086 від 25.01.2019року скориговано на 3749,34грн; UА504070/2019/200192 від 01.02.2019року скориговано на 3778,48грн; UА504070/2019/200293 від 12.02.2019року скориговано на 1386,49грн; UА504070/2019/200433 від 21.02.2019року скориговано на 2220,39грн;

в яких митну вартість були змушені зазначити відповідно до Рішень відповідача, про коригування митної вартості та, відповідно, сплатили збільшену суму митних платежів в сумі 41650,68грн, але позивач вважає, що прийняті відповідачем рішення про відмову в митному оформлені, викладені в Картках відмови та Рішеннях суперечать вимогам чинного законодавства України та підлягають скасуванню.

Детально вивчивши надані до матеріалів справи докази, суд дійшов наступного висновку.

Приймаючи оскаржувані рішення, відповідачем не наведено жодного належного обґрунтування застосування відповідачем методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст.64 МК України).

Так, в оскаржуваних Рішеннях не наведено наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, суд вважає, що відповідач зробив висновки, покладені в основу Рішень без аналізу наданих документів, дослідження всіх обставин, умисно ухиляючись від встановлення істини та дійсних обставин та фактів.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до положень статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:

- у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;

- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та в разі виникнення сумніву щодо правильності зазначеної митної вартості товару мають повноваження витребовувати додаткові документи, які дають змогу об`єктивно підтвердити заявлену декларантом митну вартість.

При цьому обов`язком митного органу у разі незгоди із заявленою декларантом митною вартістю є проведення консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та послідовний вибір методів з обґрунтуванням причин неможливості застосування кожного з попередніх методів.

Окрім того, витребування митним органом додаткових документів має відбуватися у випадку наявності обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей.

При цьому, суд зазначає, що надані позивачем для митного оформлення товару документи не містять розбіжностей, в них відсутні ознаки підробки та містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що має бути чи була фактично сплачена за ці товари, та що підтверджують можливість визначення митної вартості за першим методом (ціною договору).

Всупереч вимогам ч.2 ст.55 МК України в оскаржуваних Рішеннях не наведено наявну у відповідача інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що прийняті Миколаївською митницею ДФС Рішення викладені у Картках відмови є необґрунтованими та такими, що не відповідають законодавству. Тому суд вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її.

За таких обставин позов належить задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" (вул. Леніна, 33, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500, ) до Миколаївської митниці ДФС (вул.Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС () про відмову у прийнятті митних декларацій, викладених у Картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, а саме: картку відмови № UА504080/2019/00003 та рішення № UА504080/2019/000005/2 від 25.01.2019року; картку відмови № UА504070/2019/00013 та рішення № 11А504070/2019/000010/2 від 12.02.2019року; картку відмови № UА504070/2018/00067 та рішення № UА504070/2018/000032/2 від 18.10.2018року; картку відмови № UА504070/2018/00078 та рішення №UА504070/2018/000046/2 від 21.11.2018року; картку відмови №UА504080/2018/00011 та рішення № UА504080/2018/000044/2 від 20.11.2018року; картку відмови № UА504070/2018/00080 та рішення № UА504070/2018/000052/2 від 04.12.2018 року; картку відмови № UА504070/2018/00084 та рішення № UА504070/2018/000057/1 від 11.12.2018року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської митниці ДФС (вул.Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" (вул. Леніна, 33, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500, ) судовий збір в розмірі 1921,00 грн., сплачений платіжним дорученням № 21102 від 17.05.2019р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов