Справа № 1.380.2019.002014
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1.380.2019.002014

11 вересня 2019 року

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови проведення перерахунку розміру пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру пенсії за віком позивачу відповідно до вимог ст.ст.27, 28, 40, 42, 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням наявного трудового стажу, починаючи з 07.10.2009 та в подальшому здійснювати пенсійне забезпечення позивачу відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі протоколу від 13.10.1982 комісії по призначенню пенсій при виконкомі Ленінської районної ради народних депутатів м.Львова позивачу було призначено пенсію за віком з 06.09.1982. 25.11.2001 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. Починаючи з 2001року і станом на теперішній час ОСОБА_3 пенсію не отримує, у зв`язку з чим його представник звернувся із заявою про призначення пенсії. Рішенням Галицького відділу обслуговування громадян м.Львова Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі № 461/2542/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 , який проживає за межами України, починаючи з 07.10.2009. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №857/228/18 апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №461/2542/18 повернено скаржнику. Рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Оскільки у рішенні Львівського окружного адміністративного суду віл 09.07.2018 у справі № 461/2542/18 не зазначено інше, пенсію ОСОБА_3 поновлено в розмірі, позначеному на дату її припинення. Згідно з розпорядженням про призначення пенсії загальна пенсійна виплата ОСОБА_3 станом на 01.08.2001 становила 156,00 грн. Відтак, на виконання судового рішення виплату пенсії поновлено з 07.10.2009 в розмірі 156,00 грн. Будь-які інші зобов`язання, в тому числі, щодо проведення подальших перерахунків пенсії у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року у справі №461/2542/18 відсутні. На думку позивача, такі підстави відмови суперечать висновками Конституційного суду. Також зауважив, що позивач не ставить питання про перерахунок пенсії за кордон. Тобто, національне законодавство разом із судовою практикою та міжнародним законодавством не містять обмежень щодо виплати пенсії пенсіонерам, які проживають за кордоном.

Відповідач позов не визнав, подавши відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що позивач у встановленому порядку за призначенням пенсії не звертався, а відповідачем відповідних дій щодо розгляду документів при поновлені пенсії не вчинялось та рішення згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не приймалось. Вважає, що заява про поновлення виплати пенсії до органу, що призначає пенсію, подається особисто пенсіонером або її опікуном, піклувальником, тобто його законним представником, а не представником за довіреністю. На думку відповідача, лист від 04.04.2019, має виключно роз`яснювальний, інформаційний характер та не тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та/або обов`язків для позивача.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 було зобов`язано ОСОБА_3 надати суду оригінал свідоцтва на підтвердження факту, що ОСОБА_3 є живим.

Цю ухвалу позивачем було виконано.

Ухвалою суду від 16.07.2019 суд продовжив строк розгляду справи до 04.09.2019 з огляду на виконання ухвали суду про надання доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином України.

В матеріалах справи немає даних про те, що позивачем припинено громадянство України.

Докази, які містяться у справі, а саме з копії протоколу від 10.10.1982 комісії по призначенню пенсій при виконкомі Ленінської районної ради народних депутатів м.Львова, вказують, що позивач до виїзду на постійне проживання до Ізраїлю працював на території України, трудовий стаж складає 26 роки 4 місяці 29 днів, в тому числі 10 років 4 місяці 18 днів по Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Перед виїздом за кордон позивач проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

25.11.2001 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Республіці Ізраїль.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі № 461/2542/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 , який проживає за межами України, починаючи з 07.10.2009.

На виконання рішення суду від 09.07.2018 у справі № 461/2542/18, згідно рішення про призначення пенсії та протоколу призначення пенсії, розмір пенсії ОСОБА_3 становить 156,00 грн.

ОСОБА_3 через свого представника звернувся до Галицького відділу (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії в розмірі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04.04.2019 відповідач відмовив у призначені пенсії (лист 2156/51/Л-20/07.05-06). У відмові зазначено, що Рішенням Галицького відділу обслуговування громадян м.Львова Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі № 461/2542/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 , який проживає за межами України, починаючи з 07.10.2009. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №857/228/18 апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №461/2542/18 повернуто скаржнику. Рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Оскільки у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі № 461/2542/18 не зазначено інше, пенсію ОСОБА_3 поновлено в розмірі, визначеному на дату її припинення. Згідно з розпорядженням про призначення пенсії загальна пенсійна виплата ОСОБА_3 станом на 01.08.2001 становила 156,00 грн. Відтак, на виконання судового рішення виплату пенсії поновлено з 07.10.2009 в розмірі 156,00 грн. Будь-які інші зобов`язання, в тому числі, щодо проведення подальших перерахунків пенсії у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року у справі №461/2542/18 - відсутні.

Не погоджуючись із розміром пенсії позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відтак з 07.10.2009 порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи наведене, з 07.10.2009 пенсія громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон виплачується на загальних підставах, незалежно від наявності відповідного міжнародного договору між Україною та державою, в якій проживає пенсіонер.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти. Основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Стаття 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч. 1, 2 ст. 42 цього Закону.

Відповідно до 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму / мінімальної заробітної плати.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі № 461/2542/18, що набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 , який проживає за межами України, починаючи з 07.10.2009.

Як встановлено судом, розмір пенсії позивачу поновлено в розмірі 156,00 грн., тобто в розмірі нижчому від прожиткового мінімуму.

Основні державні соціальні гарантії, до яких, зокрема, віднесено й мінімальну пенсію за віком та які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначає, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проживаючи в Ізраїлі, ОСОБА_3 , як громадянин України, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу.

Трудовий стаж ОСОБА_3 становить 26 роки 4 місяці 29днів. Таким чином, розмір пенсії позивача повинен відповідати прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як на підставу відмови у проведенні перерахунку пенсії, відповідач вказує, що у рішенні суду відповідно до якого поновлено виплату пенсії ОСОБА_3 не визначено розміру пенсії, тому пенсія позивачу поновлювалася у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати.

Суд зазначає, що підстави для призначення пенсії та розмір пенсії, яку необхідно призначити особі визначено чинним законодавством України. Не є підставою порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області норм чинного законодавства України в разі задоволення вимог особи про призначення, перерахунок пенсії без зазначення її розміру у судовому рішенні.

Посилання відповідача на рішення суду, в якому не вказано розмір пенсії, суд вважає необґрунтованими, оскільки пенсія за віком є основним джерелом існування та не може бути нижчою від прожиткового мінімуму.

Відтак, відповідач неправомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії та не врахував вимог законодавства, згідно з якими мінімальний розмір пенсії встановлюється із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, поновлення виплати пенсії за віком позивачу повинно бути здійснено з дати прийняття Конституційним Судом України рішення №25-рп/2009 (у справі №1-32/2009), тобто з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі позивача з урахуванням наявного трудового стажу.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Згідно з ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Зазначений закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

За приписами ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сум.

Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Враховуючи, що позивач має такі конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України, це також стосується і його права як на поновлення виплати пенсії, так і на її індексацію та інші перерахунки відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

13.03.2019 ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до Галицького відділу (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії в розмірі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовна заява ОСОБА_3 надійшла до суду 22.04.2019.

Таким чином, суд не бачить підстав для застосування норм процесуального Закону, що пов`язані із наслідками пропуску строку звернення до суду.

Представник відповідача також посилається на те, що заява про перерахунок пенсії подана ОСОБА_3 через його представника, проте відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі-Порядо №22-1) така заява подається особисто. ОСОБА_3 не звертався у належний спосіб до Пенсійного органу, оскільки заява не відповідає встановленій формі, відтак Головним управлінням Пенсійного фонду України рішення не приймалось.

Таким чином, як встановлено судом, представник позивача звернувся із заявою про перерахунок пенсії до органу Пенсійного фонду на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем. Відповідач розглянув заяву позивача по суті та надав обґрунтовану відповідь викладену у листі від 04.04.2019 №2156/50/1-20/07.05-06.

Відтак, твердження відповідача про те, що заява про перерахунок пенсії відповідно до Порядку № 22-1 подається особисто і не відповідає встановленій формі судом до уваги не беруться, оскільки така заява розглянута по суті звернення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Так, відповідно до п. п. 1.5 Порядку №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Тобто, пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а, постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 812/564/18.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови проведення перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_3 є протиправними.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок розміру пенсії за віком ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 27, 28, 40, 42, 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням наявного трудового стажу, починаючи з 07.10.2009 та в подальшому здійснювати пенсійне забезпечення ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства, то така вимога є похідною і підлягає задоволенню з метою належного способу захисту прав позивача.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати у сумі 768,40грн. відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови проведення перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_4 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок розміру пенсії за віком ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.27, 28, 40, 42, 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням наявного трудового стажу, починаючи з 07.10.2009, та надалі здійснювати пенсійне забезпечення ОСОБА_4 відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження:79070, м.Львів, проспект Червоної Калини, 35, ) на користь ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 768(сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.