Справа № 240/9484/19
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Житомир справа № 240/9484/19

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Капустинської Г.О.,

представника позивача Кашапової В.О., представника відповідача Шайденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.73-75) просить:

- визнати протиправними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахування до судового стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 15 років 10 місяців 02 дні, також: роботи (професійної діяльності) на посаді юрисконсульта управління виробничо-технологічної комплектації тресту "Укрособвуглемонтаж" з 01.08.1978 по 01.03.1979 (тривалістю 7 місяців), на посаді юрисконсульта установи ВЛ-315/47 з 06.04.1979 по 06.09.1980 (тривалістю 01 рік 05 місяців) та половину строку навчання у вищому учбовому закладі - Львівському державному університеті імені І. Франка (тривалістю 02 роки 04 місяці 29 днів), та відмови в переоформленні пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати в судовий стаж, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 15 років 10 місяців 02 дні, також: роботу (професійної діяльності) на посаді юрисконсульта управління виробничо-технологічної комплектації тресту "Укрособвуглемонтаж" з 01.08.1978 по 01.03.1979 (тривалістю 7 місяців), на посаді юрисконсульта установи ВЛ-315/47 з 06.04.1979 по 06.09.1980 (тривалістю 01 рік 05 місяців) та половину строку навчання у вищому учбовому закладі - Львівському державному університеті імені І. Франка (тривалістю 02 роки 04 місяці 29 днів), та переоформити їй пенсію державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 21.2018 року в розмірі 80 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначеної згідно довідки Апеляційного суду Житомирської області від 19.12.2018 № 03-23/245/2018.

В обґрунтування позову зазначає, що у зв`язку із набранням чинності Закону України № 2509-VII від 12.07.2018, яким внесені зміни до ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо обрахування стажу судді, до стажу її роботи на посаді судді повинна зараховуватись робота (професійної діяльності) на посаді юрисконсульта управління виробничо-технологічної комплектації тресту "Укрособвуглемонтаж" з 01.08.1978 по 01.03.1979 (тривалістю 7 місяців), на посаді юрисконсульта установи ВЛ-315/47 з 06.04.1979 по 06.09.1980 (тривалістю 01 рік 05 місяців) та половину строку навчання у вищому учбовому закладі - Львівському державному університеті імені І. Франка (тривалістю 02 роки 04 місяці 29 днів), тобто її стаж роботи на посаді судді складає понад 20 років, що дає право на відставку та переведення з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Ухвалою від 22.07.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У зв`язку з припиненням Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (а.с.53-54), суд допустив його заміну правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відповідачем поданий відзив на позовну заяву (а.с.43-46), в якому просять відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що ОСОБА_1 21.10.2011 звільнено з посади судді у зв`язку із поданням заяви про звільнення за власним бажанням, а тому вона не має права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач подав відповідь на відзив (а.с.58-61), в якій зазначає, що відзив є необґрунтованим та не спростовує вимог законів, які зазначено як правові підстави заявлених позовних вимог; заява судді про звільнення у відставку та заява судді про звільнення за власним бажанням мають одну правову природу (є аналогічними).

В судовому засіданні:

- позивач та її представник позов підтримали;

- представник позивача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази у сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до трудової книжки (а.с.22-26), ОСОБА_1 :

- з 29.08.1973 по 27.06.1978 навчалась на денної формі юридичного факультету Львівського державного університету імені І. Франка;

- з 01.08.1978 по 01.03.1979 працювала на посаді юрисконсульта управління виробничо-технологічної комплектації тресту "Укрособвуглемонтаж";

- з 06.04.1979 по 05.01.1982 на посаді юрисконсульта установи ВЛ-315/47;

- з 18.01.1996 по 03.01.2001 працювала на посаді судді Житомирського районного суду Житомирської області:

- з 04.01.2001 по 21.10.2011 працювала на посаді судді Житомирського обласного суду (Апеляційного суду Житомирської області).

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2011 № 3790-VI (а.с.76), відповідно якої в подальшому головою Апеляційного суду Житомирської області було видано наказ № 198к від 21.10.2011 (а.с.19), ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Житомирської області у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням.

З 19.03.2010 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с.30).

У зв`язку із внесенням змін до ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Апеляційним судом Житомирської області ОСОБА_1 . видана довідка від 19.12.2018 № 02-01/53/2018-Вих (а.с.20), що станом на 21.10.2011 стаж її роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 20 років 3 місяця 1 день з урахуванням половини періоду навчання (02 роки 04 місяці 29 днів) у Львівському державному університеті імені І. Франка, роботи на посаді юрисконсульта управління виробничо-технологічної комплектації тресту "Укрособвуглемонтаж" (7 місяців), на посаді юрисконсульта установи ВЛ-315/47 (01 рік 05 місяців) та роботи на посаді судді (15 років 10 місяців 2 дні).

21.12.2018 ОСОБА_1 звернулася до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою (а.с.18) про переведення її з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, до якої додала, крім іншого, довідку Апеляційного суду Житомирської області від 19.12.2018 № 02-01/53/2018-Вих.

Листом від 01.02.2019 № К-646 (а.с.30) Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відмовило позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, пославшись на те, що вона звільнена з посади судді за власним бажанням, а не у відставку.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з посади судді, суддя звільняється з посади у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Статтею 119 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 N 2453-VI, в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з посади судді (далі - Закон N 2453-VI), зазначено:

"1. Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

2. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням."

Відповідно до ч. 1 ст. 131 Закону N 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Розділ XIII "Прикінцеві положення" Закону № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 N 2862-XII, який діяв на день набрання чинності Законом № 2453-VI, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, на момент обрання позивача на посаду судді і звільнення її з цієї посади, Закон не передбачав зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права.

На момент звільнення з посади судді в жовтні 2011 року позивач, відповідно до діючого законодавства, не мала стажу роботи на посаді судді не менше 20 років, а тому і не мала права подати заяву про відставку.

Як вбачається зі ст. 138 Закону N 2453-VI, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання має лише суддя, який вийшов у відставку.

Таким чином, на момент звільнення позивача з посади судді в жовтні 2011 року, вона права на отримання щомісячного довічного грошового утримання не мала, оскільки не мала права на відставку.

Твердження позивача, що заява судді про звільнення у відставку та заява судді про звільнення за власним бажанням мають одну правову природу (є аналогічними), суд вважає хибним та зазначає, що подання заяви про відставку може мати місце при наявності певного стажу роботи судді, в той час як подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням не передбачає наявності такого стажу.

05.08.2018 року, на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 12.07.2018 року № 2509-VIII, статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Зазначені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" внесені у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд".

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", який набрав чинності 5 січня 2017 року, пункт 34 розділу XII Закону № 1402-VIII доповнено абзацом четвертим про збереження для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Верховний суд, Вища рада правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Рада суддів України, Державна судова адміністрація України, Національна школа суддів України, враховуючи внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висловили свою думку у спільному листі від 05.11.2018 р. №41783/0/9-18/2664/0/2-18/01-6757/18/9рс-1112/18/1-22433/18/02/3878 "Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді" (а.с.31-35), відповідно до якого до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тобто застосовуються вимоги, що діяли на момент такого призначення (обрання). При цьому в листі зазначено, що він не є нормативно-правовим актом, за своєю природою має інформаційний, роз`яснювальний та рекомендаційний характер і не встановлює нових правових норм.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Посилання позивача на те, що з офіційного тлумачення частини першої статті 58 Конституції України, що міститься в Рішеннях Конституційного Суду № 1-зп від 13.05.97, № 1-рп/99 від 09.02.99, № 6-рп/2000 від 19.04.2000 "вбачається, що у випадку, коли відносини відносяться до сфери цивільно-правового регулювання, правило про надання зворотної дії в часі актам цивільного законодавства пов`язане з покращенням правового становища фізичних осіб", не відповідає змісту вказаних Рішень.

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді визначений відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, зберігається та не підлягає зменшенню або збільшенню, і до цього стажу не можуть бути зараховані періоди, передбачені вказаним законом, під час дії якого позивач не перебувала на посаду судді.

Частинами 1 та 2 ст. 138 Закону N 2453-VI передбачено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання; при досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Оскільки позивач не є суддею, який вийшов у відставку, у нього не має права на перехід з пенсії, яка виплачується на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", на виплату щомісячного довічного грошового утримання

Враховуючи викладене, суд вважає, що Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, відмовляючи ОСОБА_1 в зарахування до судового стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання інших періодів роботи (професійної діяльності), в переоформленні пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці діяло на підставі, у межах повноважеть та у спосіб, що визначені конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому позовні вимоги визнає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код 13559341) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк

Повне судове рішення складене 13 вересня 2019 року