Справа № 1.380.2019.003858
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003858
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

09 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Курпіта П.І.,

за участю:

представник позивача не прибув,

представник відповідача Гордєєва О.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною і скасування ухвали,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом Львівської міської ради про визнання протиправною і скасування ухвали 17 сесії 4 скликання Львівської міської ради від 20.10.2005 № 2596 про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові в частині надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 31.07.2019 суддя відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

У підготовчому засіданні 09.09.2019 представник відповідача подала клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання обґрунтоване тим, що згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування, та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду України від 21.03.2018 по справі № 536/233/16-ц реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в поряду цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Представник відповідача в підготовчому засіданні клопотання про закриття провадження у справі підтримала з підстав, наведених у ньому. Звертає увагу на те, що спір у справі стосується не стільки правомірності ухвали відповідача, скільки відновленню порушеного права позивача на користування земельною ділянкою, а тому захист такого права має вирішуватись в порядку цивільного судочинства. Просила суд таке клопотання задовольнити.

Позивач в підготовче засідання не прибула, подала клопотання від 21.08.2019 (вх. № 30153), у якому просить проводити розгляд справи без її участі.

При постановленні ухвали суд виходить з такого.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 18.12.2001 серії КММ № 068065 будинок у АДРЕСА_1 а зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 03.12.2001 № 3751.

Ухвалою 17 сесії 4 скликання Львівської міської ради від 20.10.2005 № 2596 Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку 1000 АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку.

На думку позивача оскаржена ухвала є протиправною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України.

Вважаючи, що спір у справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Поряд з цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Суд встановив, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо правомірності ухвали 17 сесії 4 скликання Львівської міської ради від 20.10.2005 № 2596 про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові в частині надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що земельна ділянка, площею 1611,3 кв.м, що знаходиться під будинком за адресою: АДРЕСА_1 та всіма господарськими приміщеннями, що належать до нього перебуває у користуванні ОСОБА_1 Сусідньою земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , володіє ОСОБА_4 . Вказану земельну ділянку успадкував за своєю матір`ю ОСОБА_2 , надану їй у власність відповідно до ухвали 17 сесії 4 скликання Львівської міської ради від 20.10.2005 № 2596. Стверджує, що внаслідок неправильно проведеної приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відбулося накладення земельної ділянки № НОМЕР_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1 а АДРЕСА_1 , із захопленням частини земельної ділянки ОСОБА_1 .

У даному випадку позивач фактично просить усунути порушення його прав на земельну ділянку.

Тобто, вказані відносини пов`язані із захистом приватноправового інтересу позивача щодо права користування земельною ділянкою, на якій розташоване її домоволодіння.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 152 Земельного кодексу України власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

З огляду на суб`єктний склад сторін та суть спірних правовідносин, цей спір належить до юрисдикції місцевого загального суду за правилами, встановленими цивільним процесуальним законодавством

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене право на суд разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Ґолдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom) від 21.02.1975, заява № 4451/70 § 36). Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Станєв проти Болгарії (Stanev v. Bulgaria) від 17.01.2012, заява №36760/06, § 230).

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в зазначеній Конвенції, порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вказане зумовлює висновок суду про закриття провадження у справі.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд також роз`яснює позивачу, що справа підлягає розгляду та вирішенню місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 КАС України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається позивачу у разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн. Таким чином, з Державного бюджету України на користь позивача необхідно повернути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження у адміністративній справі № 1.380.2019.003858 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною і скасування ухвали 17 сесії 4 скликання Львівської міської ради від 20.10.2005 № 2596 про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові в частині надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 закрити.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн, сплачені згідно з квитанцією від 26.07.2019 № 36.

Роз`яснити позивачу, що вирішення такого спору здійснюється за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу.

У підготовчому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 13.09.2019.

Суддя Кедик М.В.