Справа № 500/1042/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуЛьвів№857/7139/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі № 500/1042/19 (головуючий суддя Мірінович У.А., справу розглянуто в порядку письмового провадження у м. Тернопіль, повний текст рішення складено 11.06.2019) за адміністративним позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. від 22.04.2019 у виконавчому провадженні № 58252189.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі виконавчого листа № 819/248/18, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 19.09.2018, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечна І.В. (далі - державний виконавець) 01.02.2019 винесла постанову ВП №58252189 про відкриття виконавчого провадження, в якій зобов`язано Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконати рішення суду протягом десяти робочих днів. У зв`язку з тим, що інформація щодо виконання позивачем зазначеного виконавчого листа на адресу відповідача не надходила, 27.03.2019 державний виконавець скерувала на адресу боржника вимогу, якою зобов`язано останнього виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Надалі, за невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця № 1120/03.3-32 від 27.03.2019, державний виконавець 22.04.2019 винесла постанову ВП № 58252189 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів. З такою постановою державного виконавця про накладення штрафу позивач не погодився, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки останній вчиняв дії для належного виконання рішення суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з огляду на те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 року (справа № 819/248//18) задоволено позов ОСОБА_1 Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.12.1990 по 19.05.2013 та з 01.01.2014 по 31.03.2015 до стажу державної служби та перевести його на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», з 18 жовтня 2017 року. Таке рішення суду містить обставини, що унеможливлюють його виконання, оскільки судом першої інстанції не вказано, які саме довідки слід враховувати для переведення позивача на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та чи всі суми з даних довідок враховувати. За весь період роботи в органах податкової служби ОСОБА_1 отримував надбавку за ранг державного службовця лише з 20.05.2013 по 31.12.2013 року, за всі інші періоди роботи виплачувалася надбавка за персональне звання. Згідно з розпорядженням КМУ від 12.09.1997 № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців», яке 06.08.2016 втратило чинність на підставі постанови КМУ від 22.07.2016 № 465 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», було віднесено до 4- 7 категорій посад державних службовців відповідні посади в місцевих державних податкових адміністраціях. Тому позивач вважає, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року. Скаржник 08.11.2018, з врахуванням положень Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування їхніх посад, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України № 750 від 10.05.2017, звернувся до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради із проханням надати довідку про заробітну плату станом на 25.10.2017 для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_2 В ОСОБА_3 В. відповідно до наведеного Порядку. Проте, у своїй відповіді від 26.11.2018 Управління соціальної політики повідомило, що питання праці не знаходяться у їхній компетенції та не надало інформації щодо довідки про заробітну плату станом на 25.10.2017 для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 12.04.2019 Тернопільське ОУПФУ повторно звернулось з аналогічним запитом до цього ж Управління та станом на 03.05.2019 відповіді не надійшло. 12.04.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Тернопільській області із листом, у якому просив обґрунтувати правомірність видачі довідок від 25.10.2017 про складові заробітної плати ОСОБА_1 , виданих ГУ ДФС у Тернопільській області, з поясненням зазначених у них сум, однак станом на 03.05.2019 відповідь не надійшла. Цього ж дня Тернопільське ОУПФУ звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду із заяво про встановлення порядку виконання рішення. За наведених обставин вважає, що у державного виконавця не було підстав для накладення штрафу на об`єднане управління. Просить оскаржуване рішення суду скасувати та винести постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавцем, що регулюють виконавче провадження та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова ВП№ 58252189 від 22.04.2019 про накладення штрафу на Тернопільське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області в сумі 5100,00 грн. винесена державним виконавцем є правомірною та такою, що відповідає приписам Закону України «Про виконавче провадження». Просить відмовити в задоволені апеляційної скарги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що на підставі виконавчого листа № 819/248/18, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 19.09.2018, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечна І.В. (далі - державний виконавець) 01.02.2019 винесла постанову ВП № 58252189 про відкриття виконавчого провадження, в якій зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 01.12.1990 по 19.05.2013 та з 01.01.2014 по 31.03.2015 до стажу державної служби та перевести його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», з 18.10.2017. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Враховуючи те, що інформація щодо виконання позивачем зазначеного виконавчого листа на адресу відповідача не надходила, 27.03.2019 державний виконавець скерувала на адресу боржника вимогу № 1120/03.3-32, якою зобов`язано останнього виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити відповідача.

У зв`язку з тим, що у встановлений строк інформація щодо виконання позивачем рішення суду на адресу відповідача не надходила, державний виконавець 22.04.2019 винесла постанову ВП № 58252189 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця № 1120/03.3-32 від 27.03.2019 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Не погодившись з прийнятою постановою державного виконавця про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що боржник здійснив дії щодо виконання рішення суду після спливу строку, встановленого державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 58252189 від 01.02.2019, в тому числі у вимозі державного виконавця № 1120/03.3-32 від 27.03.2019, а отже в державного виконавця були законні підстави, визначені частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що прийняті з повним та правильним встановлення обставини у справі з врахуванням наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував вимоги ст.1 Закону №1404-VIII, згідно яких виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1-3 ст. 74 Закону України №1404-VIII регламентовано, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

Наказом Міністерства юстиції від 20 квітня 2016 року №1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі. До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Відтак, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. У зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Таку ж правову позицію висловлено Верховним Судом при прийнятті 26 червня 2019 року постанови у справі №754/3679/17.

Приписи частин п`ятої та шостої статті 26 Закону №1404-VIII вказують, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Як встановлено судом, у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №58252189 від 01.02.2019, в тому числі у вимозі державного виконавця №1120/03.3-32 від 27.03.2019 державний виконавець зазначила щодо необхідності виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів. Вказані постанова та вимога державного виконавця своєчасно направлені відповідачем та отримані позивачем, що сторонами не заперечується.

Згідно ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Положеннями частин 1 та 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Судом встановлено та така обставина не спростована позивачем, що Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області лише 28.05.2019 на виконання рішення суду здійснив дії щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», тобто, після спливу строку, встановленого державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 58252189 від 01.02.2019, в тому числі у вимозі державного виконавця № 1120/03.3-32 від 27.03.2019, що підтверджується і витягом з підсистеми призначення та виплат пенсії КІС ПФУ.

У той же час судом не здобуто, а сторонами не надано будь-яких доказів щодо повідомлення позивачем відповідача про наявність поважних причин щодо невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк до винесення оскарженої постанови.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що державний виконавець мав законні підстави для накладення на позивача, як боржника, штрафу в порядку ст. 63, 75 Закону № 1404-VIII, а тому постанова у виконавчому провадженні №58252189 від 22.04.2019 року про накладення на Тернопільське ОУПФ України штрафу в розмірі 5100 грн. є законною та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що в державного виконавця не було підстав для винесення оскарженої постанови, оскільки Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України вчиняло дії для належного виконання рішення суду шляхом запитування ряду довідок від інших установ та організацій, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, так як у даному випадку дії позивача не відповідають змісту виконавчого листа, який підлягав до виконання у визначений в рішенні суду спосіб, а саме: шляхом зарахування ОСОБА_1 період його роботи з 01.12.1990 по 19.05.2013 та з 01.01.2014 по 31.03.2015 до стажу державної служби та переведення його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», з 18.10.2017. Тобто, для виконання вказаного рішення суду не виникало потреби у витребуванні певних довідок.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваної постанови, відповідно до норм чинного законодавства, натомість позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322 ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №500/1042/19 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повний текс постанови складено 12.09.2019 р.