Справа № 640/20575/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.,

за участю секретаря: Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2019 (м. Київ, дата складання повного тексту 28.05.2019) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДР.МАРКУС-УКРАЇНА» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «ДР.МАРКУС-УКРАЇНА» звернулось з позовом до суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 2 та № 2 від 19.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акта перевірки є необґрунтованими, поверхневими, перевірку проведено без дослідження фактичних обставин та встановлення реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами, посилання контролюючого органу на протоколи допитів свідків в кримінальних провадженнях не можуть слугувати доказами нереальності господарських операцій між позивачем та контрагентами, вироків відносно контрагентів позивача немає.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у контрагентів позивача були відсутні об`єктивні можливості виконання робіт у задекларованих обсягах з огляду на наявність у них ознак фіктивних суб`єктів господарювання, а саме: відсутність трудових ресурсів, основних засобів, виробничих активів, необхідних для досягнення результатів відповідної господарської діяльності та виконання поставок. Також, відповідач зазначав про наявність протоколів допитів свідків, які виступали директорами товариств - контрагентів позивача та зазначили, що не мають ніякого відношення до господарської діяльності товариств.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2019 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу податковий орган доходить висновку про те, що в даному випадку за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

05.09.2019 у судове засідання суду апеляційної інстанції з`явились представники позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ДР. МАРКУС-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «САММІТ-АГРО-ТРЕЙД» за червень 2017 року, ТОВ «БЛІЦ ПРОФІТ» за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень 2016 року, з ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС» за серпень 2017 року, ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» за січень 2017 року.

Згідно з висновку акту перевірки № 564/26-15-14-02-01/31866569 від 17.08.2018 перевіркою встановлено порушення:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5, пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства на суму 782 790,00 грн; заниження податку на прибуток підприємства що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 289 191,00 грн;

- пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 918.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.8, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість, на загальну суму 58 451,00 грн.; заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 339 783,00 грн.

На підставі акту перевірки № 564/26-15-14-02-01/31866569 від 17.08.2018 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 2 від 19.09.2018, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 424 729,00 грн, у тому числі: 339 783,00 грн - основний платіж; 84 946,00 грн - штрафні (фінансові) санкції;

- № 2 від 19.09.2018, яким позивачеві встановлено завищення від`ємного значення із податку на додану вартість на суму 58 451,00 грн;

- № 2 від 19.09.2018, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 325 259,00 грн, у тому числі: 289 191,00 грн - основний платіж; 36 068,00 грн - штрафні (фінансові) санкції;

- № 2 від 19.09.2018, яким позивачеві зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 782 790,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДР. МАРКУС-Україна», не погоджуючись із податковими повідомленням-рішенням № 2, № 2, № 2, № 2 від 19.09.2018 звернулось зі скаргою до Державної фіскальної служби України про скасування винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 36168/6/99-99-11-01-01-25 від 06.11.2018 про результати розгляду скарги, скаргу тов «ДР. МАРКУС-Україна» частково задоволено та скасовано податкові повідомлення-рішення № 2 та № 2 від 19.09.2018, а податкові повідомлення-рішення № 2 та № 2 від 19.09.2018 залишено без змін.

ТОВ «ДР. МАРКУС-Україна», не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями № 2 та № 2 від 19.09.2018 звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об`єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Так, згідно з акту перевірки Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 564/26-15-14-02-01/31866569 від 17.08.2018, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що перевіркою не підтверджено реальності проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, перевіркою встановлено лише документування зазначених операцій та відображення їх у фінансовій звітності без отримання результатів таких операцій в дійсності.

На думку податкового органу, враховуючи по ланцюгу постачання об`єми задекларованих операцій, різноплановість проданих товарів (виконаних робіт), відсутність основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів можна дійти висновку про неможливість здійснення операцій, що задекларовані у податковій звітності. За сукупністю викладених в акті фактів, перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «САММІТ-АГРО-ТРЕЙД», ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС», ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» та ТОВ «БЛІЦ ПРОФІТ».

Як вірно встановлено судом першої інстанції між ТОВ «ДР. МАРКУС-Україна» (покупець) та ТОВ «САММІТ-АГРО-ТРЕЙД» (постачальник) було укладено договір поставки № 010617МУ від 01.06.2017, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

В подальшому між позивачем, ТОВ «САММІТ-АГРО-ТРЕЙД» (первісний кредитор) та ТОВ «СМАРТ ІНВЕСТ ПЛЮС» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 120717М від 12.07.2017, згідно з яким первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки № 010617МУ від 01.06.2017.

На виконання умов цього договору позивачем надано суду видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, виписки по рахункам.

Також, між ТОВ «ДР. МАРКУС-Україна» (покупець) та ТОВ «БЛІЦ ПРОФІТ» (постачальник) укладено договір поставки № БП030815 від 03.08.2015, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Найменування одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором визначаються специфікацією, що є невід`ємною частиною договору.

В подальшому між позивачем, ТОВ «БЛІЦ ПРОФІТ» (первісний кредитор) та ТОВ «ЕКОМАРКЕТТРЕЙД» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № Е11 від 30.06.2016, згідно з яким первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки № БП030815 від 03.08.2015.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду специфікації, додатки до специфікацій, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, податкові накладні, виписки по рахункам.

Між ТОВ «ДР. МАРКУС-Україна» (покупець) та ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» (постачальник) укладено договір поставки № 160117МУ від 16.01.2017, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Найменування одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором визначаються специфікацією, що є невід`ємною частиною договору.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, податкову накладну, виписки по рахункам.

Між ТОВ «ДР. МАРКУС-Україна» (покупець) та ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС» (постачальник) укладено договір поставки № 010817МУ від 01.08.2017, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Найменування одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором визначаються специфікацією, що є невід`ємною частиною договору.

В подальшому між позивачем, ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС» (первісний кредитор) та ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЛАВС» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № В25091МУ від 25.09.2017, згідно з яким первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки № 010817МУ від 01.08.2017.

На виконання умов договору позивачем суду надано рахунок-фактури, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, податкова накладна, виписка по рахункам.

Також, в матеріалах справи містяться докази подальшої реалізації придбаного у вищезазначених контрагентів товару.

Станом на дату укладання всіх вищезазначених договорів між позивачем та його контрагентами, відносини з якими стали предметом позапланової перевірки, останні були зареєстровані, як платники податку на додану вартість.

Щодо доводів податкового органу, що у контрагентів позивача: ТОВ «САММІТ-АГРО-ТРЕЙД», ТОВ «БЛІЦ ПРОФІТ», ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС» та ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» відсутні основні засоби та достатня кількість ресурсів, необхідних для виконання робіт, як на підставу неможливості фактичного здійснення вказаних господарських операцій не підтверджені жодними доказами.

Колегія суддів вважає, що зазначена інформація не може бути беззаперечним доказом відсутності на підприємствах основних фондів та трудових ресурсів, оскільки підтвердженням наявності або відсутності у підприємства основних фондів (власних, орендованих) та трудових ресурсів є не документи податкового обліку, а відповідні документи бухгалтерського обліку.

Посилання апелянта на низку кримінальних проваджень, в яких наявні протоколи допитів в якості свідків осіб, які були директорами контрагентів позивача, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Варто зазначити, що відповідно до частини шостої ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Податковим органом не надано суду судових рішень, якими окреслено коло суб`єктів господарювання реального сектору економіки, з якими здійснювалося лише документальне оформлення господарських операцій без реального їх проведення, відображення фіктивних господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобов`язань.

В рамках цих кримінальних проваджень господарські операції між позивачем та контрагентами не досліджувались.

Сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності свого контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства або вчиняти дії внаслідок яких суми податків не надходили до відповідного бюджетного рахунку.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Таким чином, наявність кримінальних проваджень та протоколи допитів директорів самі по собі не є достатніми підставами для нарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, оскільки перевірку фактичного здійснення господарських операцій між позивачем і зазначеними контрагентами слід здійснювати шляхом дослідження та аналізу первинних документів.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що контролюючим органом належним чином досліджувався реальний рух активів в процесі здійснення відповідних господарських операцій, не наведено доказів залучення контрагентів позивача до схеми мінімалізації податкового навантаження та отримання неправомірної податкової вигоди, зокрема, відсутні докази порушення фіскальних інтересів за результатами таких взаємовідносин, ухилення від сплати податків.

Також, судом першої інстанції відхилено доводи відповідача щодо наявності вироку відносно засновника ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС», оскільки на час розгляду справи в суді у відкритому судовому засіданні представником відповідача не надано суду належним чином засвідчену копію такого вироку, доказів, що обставини, встановлені у кримінальному провадженні мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Крім того, із пояснень представника відповідача і змісту акту перевірки вбачається, що ці обставини під час перевірки не досліджувались контролюючим органом.

Щодо наявності вироку відносно засновника ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС», колегія суддів звертає увагу на те, що вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.12.2018 у справі № 761/11945/18 (провадження № 1-кп/263/747/2018) був прийнятий після складання спірних податкових повідомлень-рішень, отже не міг бути підставою для прийняття суб`єктом владних повноважень податкових повідомлень-рішень, оскільки згідно з абзацу другого частини другої ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Також, колегія суддів зазначає, що встановлені Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.12.2018 у справі № 761/11945/18 (провадження № 1-кп/263/747/2018) обставини стосуються лише дій засновника ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС» періоду створення та реєстрації юридичної особи. Разом з тим, суд не досліджував та не надавав оцінку господарським операціям позивача та ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС», не встановлював недійсність документів, що були складені за наслідками здійснення цих господарських операцій.

Таким чином, сам факт наявності вироку у кримінальному провадженні не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Аналогічна правова позиція, викладена викладена в постанові Верховного суду у справі №826/10205/16.

Враховуючи вказану правову позицію та враховуючи фактичні обставини справи висновок податкового органу про наявність вироку суду, вказує на те, що господарські операції не мали реального характеру є помилковим, оскільки зазначеним вироком не встановлено фіктивності саме господарських операцій між позивачем та ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС», за результатами яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а лише встановлено обставини стосовно дій засновника ТОВ «ВІДСОН АЛЬЯНС» щодо створення та реєстрації юридичної особи.

Отже, колегія суддів ввжає, що доводи та висновки відповідача викладені у акті перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами є такими, що ґрунтуються на припущеннях податкового органу та не підтверджені відповідними доказами, так як судом встановлено, що факт здійснення господарських операцій позивача із контрагентами підтверджений.

В той же час, станом на час оформлення податкових накладних позивачу, його контрагенти мали статус платника ПДВ. Тому, відсутні підстави для висновку про те, що позивач під час вибору контрагентів за вказаними господарськими договорами не дотримав вимог належної обачності, оскільки станом на час господарських відносин вказані підприємства мали повний обсяг дієздатності; загальнодоступні бази даних не давали підстав для висновку про проведення ним фіктивної або іншої протиправної діяльності.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Відтак, за умови невстановлення контролюючим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Враховуючи зазначене, оскільки з акту перевірки не вбачається, що контролюючим органом досліджувався реальний рух активів в процесі здійснення відповідних господарських операцій, не наведено доказів залучення контрагентів позивача до схеми мінімалізації податкового навантаження та отримання неправомірної податкової вигоди, зокрема, відсутні докази порушень за результатами таких взаємовідносин, ухилення від сплати податків, та беручи до уваги, що акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентами, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності, а недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цих контрагентів, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції, а позивачем, при цьому, надано копії всіх наявних у нього документів, якими оформлено правовідносини зі своїми контрагентами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як в даному випадку відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення з порушенням п. 3 частини другої ст. 2 КАС України.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 10.09.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький