Справа № 320/6903/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6903/18 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Національної поліції у Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що оформлене протоколом № 18 від 03.07.2018 та наказом Головного управління Національної поліції у Київській області № 1427 від 03.07.2018, яким було скасовано рішення вказаної комісії, що оформлене протоколом №12 від 29.12.2017, про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у розмірі 144000, 00 грн;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, яка надається при визначенні поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, у розмірі 144000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що має право на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності по причині захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, та зазначає, що не підпадає під жодну з підстав для відмови у виплаті одноразової допомоги, встановлених ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутня обов`язкова умова на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, оскільки причиною його звільнення є власне бажання, а не хвороба, що зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що положення статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» є дискримінаційними та такими, що ставлять його в нерівне становище по відношенню до колишніх поліцейських, які звільнені зі служби через хворобу. Також наголошує, що статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік випадків відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідно до якого під жоден з них не підпадає звільнення «за власним бажанням».

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 26.06.2004 до 06.11.2015, а у подальшому з 07.11.2015 до 20.07.2019 проходив службу у Національної поліції України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

20.07.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Свідоцтвом про хворобу від 05 жовтня 2016 року № 361/Зв підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0214615 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 з 19.10.2016 йому встановлено третю групу інвалідності. В якості причини інвалідності зазначено: захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Реалізуючи своє право на соціальний захист, позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 09.11.2016 № 29/К-700 Головне управління Національної поліції в Київській області відмовило позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено виплату одноразової грошової допомоги поліцейському у результаті встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

За результатами повторного огляду з 12.07.2017 позивачеві встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0214813.

13.12.2017 позивач повторно звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області з письмовою заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги.

У свою чергу, відповідач, листом від 05.01.2018 № 29/К-1244 повідомив, що протоколом від 29.12.2017 № 12 затверджено виплату та поданий розрахунок потреби в коштах на виплату ОГД у розмірі 144 000, 00 грн.

В подальшому, у відповідності до листа від 23.07.2018 № 1027/109/29/1-18 переглянуто матеріали щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачеві та на підставі протоколу від 03.07.2018 № 18 і наказу №1427 від 03.07.2018 скасовано рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він звільнений з поліції за власним бажанням, а не у зв`язку із хворобою, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування положень статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, оскільки був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням, а не за станом здоров`я, що є обов`язковою законодавчою умовою для призначення вказаної допомоги, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до положень статті 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом убезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У статті 3 Закону № 580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України а постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 3 та 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Тобто, законодавець прямо зазначив, що лише звільнення особи зі служби в поліції внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), яке слугує підставою для визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після звільнення його з поліції є підставою для призначення та виплати відповідної одноразової грошової допомоги.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII встановлено вичерпний та такий, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав призначення та виплати одноразової грошової допомоги. А тому якщо особу не було звільнено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, а саме через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, а звільнено з інших підстав передбачених даною статтею (в даному випадку за власним бажанням), то підстав для виплати одноразової грошової допомоги у відповідача немає.

Таким чином, суд встановив, що у позивача відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, причиною звільнення ОСОБА_1 з поліції є власне бажання, а не через хворобу, що зумовлена травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідачем вірно враховано, що незважаючи на те, що позивачу з 12 липня 2017 року встановлено другу групу інвалідності, його звільнення зі служби в поліції відбулося не внаслідок захворювання, у зв`язку з яким йому визначено інвалідність, тому підстави для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах, зокрема, від 19 вересня 2018 року у справі № 373/1188/16-а, від 20 вересня у справі № 296/9456/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 822/3788/17, від 23 листопада 2018 року у справі № 822/962/18 про те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином, зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Статтею 101 Закону № 580-VIII, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткові втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, одноразова грошова допомога призначається і виплачується особам у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок вказаних причин, тобто через хворобу.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що звільнення позивача зі служби в поліції було зумовлено виключно його власним бажанням, про що зазначено в наказі про звільнення та їм не заперечується, що в такому випадку відносить його до тієї категорії осіб, які не мають права на отримання одноразової грошової допомоги, згідно ст. 97 Закону № 580-VIII, оскільки підстави його звільнення не пов`язані з травмою отриманою під час проходження служби.

Таким чином, підстави для призначення та виплати позивачу такої одноразової грошової допомоги, що передбачені п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII, відсутні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем доведено правомірність дій, щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк