Справа № 461/681/16-а
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа №461/681/16-а

адміністративне провадження №К/9901/11536/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г.,

розглянувши у порядку попереднього розгляд у касаційній інстанції адміністративну справу № 461/681/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради (далі - Львівська міськрада) про визнання протиправною та скасування ухвали, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Львівської міськради

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Каралюса В.М., суддів Затолочного В.С., Матковської З.М., -

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 01.02.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправною та скасувати ухвалу відповідача від 27.08.2015 № 5059;

зобов`язати відповідача повторно включити до порядку денного пленарного засідання сесії, наступної після набрання законної сили рішенням суду, проект ухвали «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 )»;

зобов`язати відповідача, як суб`єкта владних повноважень, подати у 10-денний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувана ухвала відповідача прямо суперечить вимогам Конституції та законів України, є необґрунтованою, несправедливою, такою що грубо порушує її законні права, оскільки на момент винесення оскаржуваної ухвали, земельна ділянка була передана їй і перебувала в її постійному користуванні, нею вчинялись дії по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його погодження, формування земельної ділянки за її рахунок і за її заявами.

2. Галицький районний суд м. Львова постановою від 11.04.2016 відмовив у задоволенні позовних вимог.

3. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 13.10.2016 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове - про задоволення позовних вимог.

4. 01.11.2016 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Львівської міськради, в якій відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 11.04.2016 - залишити в силі.

5. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04.11.2016 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

6. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

7. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Ухвалою Львівської міськради від 29.12.2011 № 1121 було вирішено погодити ОСОБА_1 місце розташування земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,028 га. на АДРЕСА_2 ) у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

В подальшому, відповідно до ухвали Львівської міськради від 19.03.2013 № 2240 було прийнято рішення внести зміни до ухвали міської ради від 29.12.2011 № 1121 «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки на АДРЕСА_2 )», змінивши у пункті 1 слова «площею 0, 0280 га.» словами «площею 0,0460 га.».

У зв`язку з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 звернулась до Львівського міського виробничого відділу Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр ДЗК») із заявою про розробку даного проекту.

ДП «Центр ДЗК» відповідно до ліцензії Держкомзему України серії АВ №540236, кваліфікаційного сертифікату №010129 мав право на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 .

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та власниками суміжних земельних ділянок було складено акт про встановлення і показ меж земельної ділянки у АДРЕСА_2 ).

Протоколом №86 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міськради від 06.09.2013 ухвалено погодити межу між земельними ділянками відповідно до акту встановлення і показу меж земельної ділянки.

20.11.2013 Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міськради Сорочинській А.М. видано містобудівні обмеження щодо зазначеної ділянки.

25.03.2014 року висновком Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міськради Сорочинській А.М. погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

23.04.2014 даний проект землеустрою погоджений відділом Держземагенства у м. Львові.

На підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 26.05.2014 здійснено державну реєстрацію даної земельної ділянки та присвоєно їй кадастровий номер №:06:008:0137.

27.08.2015 на засіданні сесії Львівської міськради проект ухвали «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_2 )» був відхилений.

Після розгляду питання щодо затвердження громадянці ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки був поставлений на голосування проект ухвали «Про включення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ) до переліку земельних ділянок, які призначені для продажу у власність або для права оренди на земельних торгах (аукціонах)» та був прийнятим.

Не погоджуючись із вказаною вище ухвалою відповідача від 27.08.2015, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що оспорювана ухвала відповідача прийнята у повній відповідності до положень закону, правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання рішення протиправним та його скасування немає, оскільки права позивача даним рішенням не порушені, відповідач діяв в межах своїх повноважень.

11. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що прийняття Львівською міськрадою оспорюваного рішення призвело до неправомірної відмови в затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки на АДРЕСА_2 ). При цьому, суд апеляційної інстанції вказав на те, що за встановлених у справі обставин, у Львівської міськради відсутні встановлені законом підстави для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її в приватну власність.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

10. Касаційна скарга мотивована тим, що оскарження відмови у передачі земельної ділянки у власність можливо лише у випадку порушення органом місцевого самоврядування процедури розгляду даного питання. Оспорювана ухвала прийнята після того як була розглянута заява позивача, тому вона не могла бути підставою для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою. Окрім цього відповідач зазначив, що позивач оскаржив ухвалу, яка є актом індивідуальної дії, який не стосується її.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Верховний Суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді- доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

12. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. За змістом частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

14. Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність регламентований положеннями статті 118 ЗК України.

15. Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 122, 123 ЗК України.

16. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина шоста статті 118 ЗК України).

17. Змістом частини сьомої та восьмої статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

18. У справі, яка розглядається суди встановили, що позивач отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовила проектну документацію, яка була розроблена та за її погодженням звернулась до відповідача.

19. Згідно із частиною першою статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

20. Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

21. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина шоста статті 186-1 ЗК України).

22. У справі, яка розглядається спір виник у зв`язку із діями відповідача щодо непогодження позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку у межах норм безоплатної приватизації та включення відповідачем цієї земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які призначені для продажу у власність або передачі в оренду.

23. Статтею 134 ЗК України визначається обов`язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах).

24. Разом з цим, перелік випадків, за яких земельні торги не проводяться, визначають частина друга і третя статті 134 ЗК України.

25. Зокрема, земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

26. В свою чергу, статтею 121 ЗК України встановлені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, підпунктом «г» частини першої якої, визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

27. Як взазначено судами попередніх інстанцій позивач має право безоплатно набути у власність із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в містах - не більше 0,10 га. При цьому, позивачем повністю дотримано регламентовану законодавством процедуру виготовлення та погодження проекту землеустрою.

28. Поряд з цим, як видно із змісту протоколу пленарного засідання 22-ї сесії Львівської міської ради 6-го скликання від 27.08.2015, оспорюваної ухвали Львівської міськради від 27.08.2015 № 5059 та офіційного веб-сайту відповідача, останній не ухвалював 27.08.2015 окремого рішення про погодження позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері, як це передбачено положеннями статті 186-1 ЗК України.

29. Водночас відповідач ухвалив оспорюване позивачем рішення стосовно земельної ділянки, по якій ОСОБА_1 вчиняє відповідний алгоритм дій у межах процедури по безоплатній приватизації у межах норм, встановлених статтею 121 ЗК України.

30. Таким чином, не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що ухвала Львівської міськради від 27.08.2015 № 5059 «Про включення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ) до переліку земельних ділянок, які призначені для продажу у власність або для права оренди на земельних торгах (аукціонах)» не стосується прав позивача.

31. З урахуванням наведеного, дії, рішення та бездіяльність відповідача щодо вказаної земельної ділянки, вчинені (ухвалені) 27.08.2015 є предметом судового контролю у цій справі.

32. Судом апеляційної інстанції встановлено відсутність порушень при виготовленні цього проекту землеустрою, оскільки він виконаний та перевірений компетентними особами, які є фахівцями-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою, і не встановили будь-яких обмежень у використанні земельної ділянки за зазначеною ОСОБА_1 адресою, проект землеустрою був погоджений відділом Держземагенства в м. Львові та Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради.

33. За таких обставин колегія суддів зазначає, що в контексті даних правовідносин включення відповідачем до переліку земельних ділянок, які призначені для продажу у власність або для передачі в оренду на земельних торгах (аукціонах) земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_1 у межах норм, встановлених статтею 121 ЗК України та щодо якої наявні погодження проекту землеустрою позивача компетентними органами, та неухвалення відповідного рішення щодо позивача, не можна вважати такими, що прийнятті (вчинені) Львівською міськрадою на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак її рішення від 27.08.2015 № 5059 підлягає скасуванню.

34. Водночас, оскільки відповідач не прийняв на засіданні, яке відбувалось 27.08.2015 рішення про погодження позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері, як це передбачено положеннями статті 186-1 ЗК України, то колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про необхідність зобов`язання відповідача повторно включити до порядку денного пленарного засідання сесії, наступної після набрання законної сили рішенням суду, проект ухвали «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на

АДРЕСА_3 . Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

36. Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

37. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оспорюваного судового рішення і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

38. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 у справі 461/681/16-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

С.Г. Стеценко ,

Судді Верховного Суду