Справа № 400/3130/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3130/18
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 21.01.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до виконкому Миколаївської міської ради, в якому просив суд:

- зобов`язати відповідача повідомити його яка назва вулиці правильна - Паркова чи Анатолія Олійника (м.Миколаїв).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.10.2018 року він подав до виконкому Миколаївської міськради інформаційний запит з проханням уточнити та надати інформацію про те, яка назва вулиці, на якій він проживає, є правильною, - Паркова чи А.Олійника , однак, відповідач, на думку позивача, фактично надав відповідь, з якої йому однозначно незрозуміло яка ж саме є правильною назва цієї вулиці.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 28.01.2019 року подав апеляційну скаргу (на 1 арк.), в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

24.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до виконкому Миколаївській міський ради з інформаційним запитом, який був зареєстровано за №І-285/02.02.03-09.

У вказаному запиті ОСОБА_1 просив виконком Миколаївської міськради надати йому інформацію та повідомити його про те, яка ж саме назва вулиці, на якій він проживає, є правильною - Паркова чи А.Олійника.

12.11.2018 року заступником Миколаївського міського голови надано відповідь на зазначений інформаційний запит №І-285/02.02.03-09 від 24.10.2018р., в якому позивача повідомлено, що згідно рішення Миколаївської міськради №26/1 від 21.12.2000р., вулицю Паркову в м.Миколаєві було перейменовано у вулицю Анатолія Олійника .

Проте, не будучи задоволеним такою відповіддю відповідача, та вважаючи останню незрозумілою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та відповідно, з правомірності дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як вбачається зі змісту ст.ст.1,3 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під «зверненнями громадян» слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно із ст.15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як слідує зі змісту приписів ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Так, статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Як визначено ст.13 зазначеного вище Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, окрім іншого:

1) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

2) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

А у відповідності до ст.20 вказаного вище Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання цього запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, з аналізу наведених вище положень діючого у цій сфері законодавства, можна дійти висновку, що відповідач - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради є суб`єктом владних повноважень та власне є розпорядниками публічної інформації, в тому числі і інформації, яку запитував позивач.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалось вище, позивач 24.10.2018 року звернувся до виконкому Миколаївській міський ради з інформаційним запитом, який був зареєстровано за вх.№І-285/02.02.03-09.

Як видно з матеріалів справи, 12.11.2018 року заступником Миколаївського міського голови Андрієнко Ю.Г. на зазначений вище запит було надано відповідь, в якій позивача повідомлено, що згідно рішення Миколаївської міськради №26/1 від 21.12.2000р., вулицю Паркову в м.Миколаєві було перейменовано у вулицю Анатолія Олійника .

Крім того, як встановлено судовою колегією та підтверджується матеріалами справи, вказана відповідь від 12.11.2018 року на запит позивача від 24.10.2018 року була направлена на адресу заявника по пошті у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк, підписана компетентною особою - заступником Миколаївського міського голови Андрієнком Ю.Г. та до того ж, зі змісту цієї відповіді видно, що вона дана саме по суті звернення ОСОБА_1 .

При цьому, одночасно слід зазначити й про те, що вказану вище відповідь відповідача, позивач отримав своєчасно, що підтверджується матеріалами справи та змістом його адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, судова колегія вважає, що відповідач, в даному випадку, у відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», розглянув запит позивача по суті, надав всю наявну у нього інформацію на цей запит та чітко зазначив, що правильна назва вулиці, на якій проживає позивач є - вул. Анатолія Олійника.

Одночасне зазначення відповідачем у своїй відповіді на запит, що вулиця має назву А. Олійника та зазначення в адресі позивача назви вулиці - Паркової (яку позивач вказав у своєму запиті), не свідчить про те, що відповідачем не надано належної відповіді на цей запит.

Окрім того, при цьому, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що надання розпорядником публічної інформації запитувачу інформації, яка не співпадає з його очікуваннями, не може вважатися відмовою у наданні інформації.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що відповідачем при наданні відповіді ОСОБА_1 було у повному обсязі дотримано вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», у зв`язку з чим, в свою чергу, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

До того ж, ще суд вказує і на те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12.09.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло