Справа № 240/3717/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № №240/3717/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

11 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про стягнення 311,68 грн.,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь позивача недорахований середній заробіток за час чергової відпустки за 2003 рік у сумі 311 грн. 68 коп.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 15.02.2000 до 29.03.2005 проходив службу у податковій міліції, а саме в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві, що підтверджується витягами з наказів ДПА у м. Києві (а.с.7 та а.с.7 на звороті). 29.03.2005 його було звільнено.

Чергову відпустку за 2003 рік старшому оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу боротьби з незаконним відшкодуванням податку на додану вартість управління організації боротьби з фіктивними суб`єктами підприємницької діяльності УПМ ДПА у м. Києві ОСОБА_1 було надано з 09.12.2003 до 16.01.2004 (наказ ДПА у м. Києві від 17.12.2003 № 285-в) (а.с.8).

ДПА у м. Києві обчислила позивачу середній заробіток за час відпустки виходячи із виплат за грудень 2002 року - листопад 2003 року, що підтверджується розрахунком відпускних (а.с. 9). Тобто, з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю надання відпустки, згідно з пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

У розрахунковому 12-місячному періоді відбулося підвищення посадових окладів працівників податкової міліції - Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2003 №1207 Про підвищення посадових окладів працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів посадові оклади підвищено з 01.09.2003 на 32%. Тому, відповідно до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, виплати позивачу за грудень 2002 року - серпень 2003 року (за проміжок часу до підвищення), на думку позивача, слід було відкоригувати коефіцієнт підвищення посадових окладів 1,32.

Однак, як вказує позивач, таке коригування здійснено не було, про що свідчить, зокрема, відповідність сум розрахунку відпускних позивача сумам щомісячних нарахувань, відображеним у його розрахункових листах за грудень 2002 року, за січень 2003 року, за лютий 2003 року і за липень 2003 року (а.с.10). Внаслідок чого позивачу недоплачено середній заробіток за час чергової відпустки на суму 311,68 грн.

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (правонаступник ДПА у м. Києві) відмовило у доплаті позивачу середнього заробітку за час відпустки за 2003 рік листом від 09.11.2016 №7353/Б/26-15-05-02-54, у якому зазначило, що нарахування грошового забезпечення за період перебування у відпустці за 2003 рік проводилось з урахуванням вимог Постанови КМУ від 06.08.2003 №1207 «Про підвищення посадових окладів працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, а саме, підвищеного посадового окладу" (а.с.11).

На думку позивача, відповідач помилково ототожнив підвищення посадових окладів з 01.09.2003 та коригування виплат розрахункового періоду, що враховуються при обчисленні середнього заробітку за час відпустки, за проміжок часу до 01.09.2003.

Крім того, відповідач листом від 19.06.2017 №6448/Б/26-15-05-02-22 повідомив позивача про те, що норми постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.2015 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» не поширюється на обчислення грошового забезпечення працівників податкової міліції (а.с.12).

Однак, на думку позивача, відповідачем не враховано, що на осіб начальницького складу податкової міліції при обчисленні середнього заробітку дія Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 поширюється до 12.10.2007 - моменту затвердження наказом ДПА України від 12.10.2007 №576 Методичних рекомендацій про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції.

Також, листом від 24.05.2018 №24570/Б/26-15-04-0212 позивачу повідомлено, що при звільненні з ним було проведено повний розрахунок відповідно до чинного законодавства та відомчих нормативних документів (а.с.13).

Однак, на думку позивача, відповідачем не було враховано довідку ДПА у м. Києві від 23.09.2009 №05-502, згідно з якою у березні 2005 року позивачу взагалі не було нараховано жодної суми ані у вигляді нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення), ані у вигляді інших нарахувань у тому числі компенсаційних (а.с.14).

На переконання позивача, непроведення відповідного коригування сприяло недоплаті йому середнього заробітку за час чергової відпустки на суму 311,68 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що майор податкової міліції ОСОБА_1 у період з липня 1998 року працював в системі державної податкової служби на посаді державного податкового ревізора-інспектора ДПІ у Московському районі міста Києва, а з лютого 2000 року в управлінні податкової міліції ДПА у м. Києві на посадах начальницького складу податкової міліції.

Наказом в.о. Голови ДПА у м. Києві від 29.03.2005 №97-о «По особовому складу податкової міліції» майора податкової міліції ОСОБА_1 звільнено у запас за ст.64 п. «є» (за порушення дисципліни), який знаходився у розпорядженні ДПА у м. Києві, з 27.12.2004.

Остання посада, яку обіймав позивач - старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу організації боротьби з незаконним відшкодуванням податку на додану вартість управління організації боротьби з фіктивними суб`єктами підприємницької діяльності УПМ ДПА у м. Києві.

Наказом ДПА України від 02.04.2002 №323-о позивачу відповідно до статті 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМУ №114 від 29.07.1991 присвоєно спеціальне звання майор податкової міліції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС у м.Києві при звільненні ОСОБА_1 здійснила виплату всіх сум, що належали йому від підприємства, установи, організації, як це передбачено КЗпП України, на підтвердження чого надав копії особових рахунків за грудень 2003 року та січень 2004 року (а.с.28).

Одночасно, законодавець визначає, що у день звільнення роботодавець зобов`язаний видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести розрахунок, що у свою чергу було здійснено належним чином. Дана обставина підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2006 в якій зазначено, що у день звільнення позивач отримав трудову книжку та військовий квиток (а.с.36-39).

Крім того, позивач проходив службу у податковій міліції, а не працював в органах податкової міліції Державної податкової служби на умовах трудового договору чи інших умовах. Таким чином трудові відносини та служба в органах внутрішніх справ мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством.

А отже, права позивача ніяким чином не порушені, оскільки нарахування, перерахунок грошового забезпечення та розрахунок позивача при звільненні вчинено відповідно до законодавства чинного на період виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши позов, колегія суддів зазначає, що на думку позивача спір виник з підстав не врахування 32% підвищення посадових окладів у відповідності до постанови КМ України №1207 від 06.08.2003 "Про підвищення посадових окладів працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", при розрахунку середнього заробітку за час відпустки з 09.12.2003 по 16.01.2004. При чому позивач вказує, що даний відсоток не врахований саме за грудень 2002 року - серпень 2003 року.

За період з 2000 року по лютий 2006 року розміри посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавок і доплат та преміювання визначалися відповідно до постанови КМ України №2288 від 13.12.1999 "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів".

Особи рядового і начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 "Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", стаття 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні").

В свою чергу, у відповідності до ч.1 Постанови №1207 визначено, підвищити з 1 вересня 2003 року на 32 відсотки посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців апарату органів виконавчої влади, прокуратури, судів та інших органів, схеми посадових окладів яких затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 р. № 2288 ( 2288-99-п ).

Згідно з схемою посадових окладів начальницького складу і спеціалістів податкової міліції Державної податкової адміністрації, старші: оперуповноважений в особливо важливих справах, слідчий, інспектор з особливих доручень; старший групи; слідчий в особливо важливих справах, головний державний податковий інспектор, старший державний податковий ревізор-інспектор, отримували місячний посадовий оклад в розмірі 230-250 грн. (в редакції станом на 06.08.2003).

В свою чергу ця ж норма (в редакції станом на 02.10.2003) передбачала, що відповідно до схеми посадових окладів начальницького складу і спеціалістів податкової міліції Державної податкової адміністрації, старші: оперуповноважений в особливо важливих справах, слідчий, інспектор з особливих доручень; старший групи; слідчий в особливо важливих справах, головний державний податковий інспектор, старший державний податковий ревізор-інспектор, отримували місячний посадовий оклад в розмірі 230-250 грн. Тобто, посадовий оклад не змінився.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.24 ЗУ "Про державну податкову службу в Україні" особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Як встановлено судом першої інстанції наказом ДПА України від 02.04.2002 №323-о позивачу відповідно до статті 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМ України №114 від 29.07.1991 присвоєно спеціальне звання майор податкової міліції.

Згідно з ч.4 ст.24 ЗУ "Про державну податкову службу в Україні" особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького складу, присвоюються такі спеціальні звання: старший начальницький склад: майор податкової міліції. Тобто, посада позивача відносилась до посад старшого начальницького складу.

Відповідно до п.1 Постанови КМ України №1716 від 30.10.1998 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМ України №114 від 29.07.1991.

Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби» від 31.12.1996 №1592 із змінами і доповненнями (далі - Постанова КМУ №1592) (чинної на час виникнення спірних правовідносин), оклад грошового утримання працівників податкової міліції включає в себе посадовий оклад (додатки №10-13 до цієї постанови), а також оклад за спеціальне звання (додаток №9 до Указу Президента України від 04.10.1996 №926 (зі змінами відповідно з Указом Президента України від 29.01.1999 №98/99).

Отже, як вірно зазначає, суд першої інстанції умови проходження служби працівників податкової міліції визначені спеціальним законодавством - Законом України «Про державну податкову службу», Законом України «Про міліцію».

Відповідно до вимог п.12 зазначеного Положення та ст.19 Закону України "Про міліцію" позивач був особою старшого начальницького складу органів внутрішніх справ та отримував за рахунок держави грошове утримання в залежності від посади, звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Порядок виплати та розміру такого утримання визначаються Кабінетом Міністрів України. Таким чином виплата посадових окладів, окладів за спеціальне звання інших видів матеріального забезпечення здійснюється у порядку та розмірах установлених законодавством для працівників міліції.

Однак, як вірно вказує позивач та у відповідності до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 в справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні відносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Проте, дана позиція не впливає на остаточне рішення у справі.

Разом з тим, згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України №100 від 08.02.1995 ( в редакції станом на період відпустки позивача) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ч.1 Постанови №1207 передбачала тільки збільшення посадового окладу з 01.09.2003.

Також, суд зауважує, що позивач просить врахувати даний відсоток підвищення посадових окладів при розрахунку середнього заробітку за час відпустки, за грудень 2002 року - серпень 2003 року.

Однак, згідно з абзацом другим пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що норма ч.1 Постанови №1207 вступила в дію лише з 01.09.2003 та не діяла в період з грудня 2002 року по серпень 2003 року, а тому при розрахунку середнього заробітку за час відпустки з 09.12.2003 по 16.04.2004, в межах вимог позову, підвищення на 32 відсотки посадових оклади враховуються лише з вересня 2003 року.

А тому, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.