Справа № 420/5823/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5823/18
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Запорожана Д.В.,

при секретарі Чугунові С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 08.02.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

09.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ НП в Автономній республіці Крим та м.Севастополі, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 166 230 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було протиправно відмовлено йому, як інваліду ІІ групи, у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням захворювання, яке пов`язане із проходженням ним служби в органах внутрішніх справ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі. Зобов`язано ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 166 230 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі 25.02.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання суду 2-ї інстанції представник апелянта з невідомих причин не з`явився, про день час та місце розгляду справи був своєчасно і належним чином повідомлений.

Позивач в судове засідання суду апеляційної інстанції також з невідомих причин також не з`явився, про день час та місце розгляду справи був своєчасно і належним чином повідомлений. Від представника позивача - адвоката Грицак К.В. в день судового засідання, т.б. 04.09.2019 року, до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, з підстав його участі у допиті іншого його підзахисного по кримінальному провадженню №004548.

Відповідно до приписів ч.1 ст.310 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Положеннями ст.262 КАС України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Також, згідно п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Таким чином, враховуючи викладені вище норми діючого процесуального закону, судова колегія, уважно дослідивши матеріали справи, яка, в свою чергу, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування, є незначної складності і розглядалася судом 1-ї інстанції в порядку письмового провадження (т.б. без участі сторін), вважає причини не прибуття представника позивача в судове засідання неповажними, в зв`язку із чим, діючи з метою економії процесуального часу, рахує за можливе розглянути дану справу у відкритому судовому засіданні без участі сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі наявних в ній доказів.

Крім того, судова колегія додатково зазначає, що явка сторін обов`язковою не визнавалася, а апелянт, в свою чергу, в своїй апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - полковник поліції Кузнєцов В.В. з 07.11.2015 року був прийнятий на службу в поліцію на посаду заступника начальника ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі.

05.04.2017 року Військово-лікарська комісія КУ ДУ ТМО МВС України по Одеській області здійснила медичний огляд позивача та встановила, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

28.04.2017 року начальник ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі своїм наказом №52 о/с звільнив полковник поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу).

18.12.2017 року Медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності та видано довідку серія 12 ААА №887816, в якій підтверджено, що захворювання пов`язано із проходженням служби в ОВС.

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманим захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

21.12.2017 року на вказану вище заяву позивач отримав відповідь, якою було відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із відсутністю у ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» випадку встановлення інвалідності понад 6 (шість) місяців після звільнення з поліції, внаслідок якого була встановлена інвалідність.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірної відмови відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту приписів ч.ч.1,2 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Крім того, як визначено п.4 ч.1 ст.97 вказаного вище Закону України №580-VIІI, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом 6 (шести) місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016р. затверджено відповідний «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» №4, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016р. за №163/28293 та який, в свою чергу, безпосередньо визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Так, згідно із пп.2 п.1 розділу ІІ цього Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії;

А як слідує зі змісту положень п.5 розділу ІІІ Порядку №4, для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті). Копії вказаних документів завіряються власноручним підписом заявника та перевіряються особою, що приймає документи.

Далі, як передбачено приписами п.п.1,2,3 розділу ІV Порядку №4, у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у п.п.4, 6 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: 1) по центральному органу управління поліції, керівникам міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, територіальних органів поліції, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій; 2) у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій. 3) у навчальних закладах - керівник відповідного органу, закладу або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у 15-денний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається органами поліції до фінансового підрозділу центрального органу управління поліції, навчальними закладами до фінансового підрозділу Міністерства внутрішніх справ за встановленою формою (додаток 3).

Як вже зазначалося вище, зі змісту приписів п.4 ч.1 ст.97 Закону України №580-УШ вбачається, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом 6 (шести) місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Тобто, з системного аналізу вказаної норми Закону України №580-УШ слідує, що дане положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, 3-х умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та підстава/причина звільнення), а саме:

1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом 6-ти місяців після звільнення особи з поліції;

3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена

захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх

справ або поліції.

При цьому, слід звернути увагу на те, що положення п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» не визнано ані неконституційними, ані не скасовано, т.б. останні є чинними.

Так, як встановлено судовою колегією та вже зазначалось вище, 28.04.2017 року позивача - полковника поліції ОСОБА_1. наказом ГУ НП в АРК та м. Севастополі №52 о/с було звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію».

Далі, як свідчать матеріали справи, 18.12.2017 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності за захворюванням, яке пов`язано із проходженням служби в ОВС, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА№887816.

По справі судовою колегією також встановлено, що у зв`язку із отриманням 2-ї групи інвалідності, позивач в грудні 2017 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити та виплатити йому ОГД, однак, 21.12.2017 року отримав відповідь, якою було відмовлено в отриманні спірної одноразової грошової допомоги.

Отже, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи беззаперечно встановлено, що між датою звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та датою встановлення позивачу інвалідності ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) пройшло більше 7 (семи) місяців, т.б. відповідно, більше встановленого п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» 6-місячного строку на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у позивача відсутня одна з 3-х обов`язкових умова для призначення одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності, а саме: інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції, то, відповідно, відповідачем , в даному випадку, було цілком правомірно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності.

Також, при цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вже неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22.01.2019 року по справі №2340/2663/18, від 29.10.2018 року по справі №2587/129/17-а, від 25.05.2018 року по справі № П/811/642/17, від 19.09.2018 року у справі №373/1188/16-а, від 20.09.2018 року у справі № 296/9456/16-а, від 01.11.2018 року у справі №822/3788/17.

Апеляційний суд не вбачає підстав для відступу від такої правової позиції.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та вимоги п.4 ч.1 ст.97 Закону України №580-VIII, судова колегія, оцінивши наявні докази в їх сукупності, вважає, що оскільки у позивача відсутня одна з 3-х обов`язкових умов для призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського, то відповідно, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства, в зв`язку із чим, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.308,310,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09.09.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

Д.В. Запорожан