Справа № 1.380.2019.003440
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003440
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представника позивача Прокопик І.А.

представника відповідача Дашо Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуджікура Аутомотів Україна Львів" про стягнення суми,-

в с т а н о в и в:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (79005, пл. Маланюка,6, м. Львів) звернулося в суд з позовом до ТОВ "Фуджікура Аутомотів Україна Львів" (79017, вул.Й.Сліпого,13, м.Львів) про стягнення боргу в сумі 4 336 461,22 грн. Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Протокольною ухвалою від 22.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік , а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Відповідно до поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма №10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників за звітний 2018 рік становила 2883 осіб. З них, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність 83 особи. Норматив для працевлаштування осіб з інвалідністю, згідно ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», становить 115 осіб. Отже, товариством не виконано нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у звітному 2018 році у кількості 32 осіб. Відтак, оскільки робочі місця, призначені для працевлаштування інваліда, не були в повному обсязі зайняті особами з інвалідністю, відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції.

У строк, встановлений судом, від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема, зазначено, що згідно наданої відповідачем копії наказу № 04-01/01 від 10 січня 2018 року було створено 20 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Однак, первинна звітність форми №3-ПН була подана відповідачем лише 24 січня 2018 року. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що відповідачем було порушено порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), а саме подано вказану інформацію до державної служби зайнятості населення пізніше ніж через три робочі дні. А тому, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вважає безпідставними та необґрунтованими. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, покликаючись на підстави, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просить позов задовольнити.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні на підприємства покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що не супроводжується обов`язком пошуку таких осіб для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов`язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Водночас зазначив, що відповідачем у 2018 році було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення у вигляді невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, в зв`язку з чим виконано обов`язок, покладений на нього ст.18 Закону «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». При цьому, жодних доказів про те, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, позивачем не надано та не доведено факту протиправної відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку товариства. За таких обставин, вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в 2018 році.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні, посилається на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву та наданих суду поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

23.01.2018 року позивач подав відповідачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма №10-ПІ). Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2018 році становила 2883 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність 83 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2018 році для відповідача становив 115 осіб.

З урахуванням того, що 32 робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, залишились не зайнятими, ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів», на переконання позивача, повинне сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, виходячи з середньої річної заробітної плати штатного працівника за 2018 рік у товаристві, а саме 130578,56 грн (середньорічна заробітна плата 130578, 56 грн * 32 осіб).

Крім того, через затримку сплати адміністративно-господарських санкцій (за період з 16.04.2019 по 18.06.2019 року включно 63 днів), товариству нарахована пеня у розмірі 4 178 513,92 грн., (сума пені за один день прострочення 2507,10 грн*0.06).

Втім, відповідач вважає, що здійснив усі передбачені чинним на момент виникнення спору законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування осіб з інвалідністю на своєму підприємстві, що підтверджується відповідними доказами, а тому він не може бути притягнутий до відповідальності, передбаченої ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 1 ст.20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону (ч.ч.2, 3 ст.20 Закону).

Діючим законодавством встановлено обов`язковий для підприємств норматив робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, а також передбачається сплата підприємствами адміністративно-господарських санкцій у разі порушення встановлених нормативів щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку із скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч.3 цієї ж статті, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Згідно п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VІ, роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

На виконання п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 року затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». В контексті прийнятого Закону України «Про зайнятість населення» та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

При цьому, суд звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року (справа №806/1368/170).

Крім того, відповідно до п.2.1 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42 «Про затвердження форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду).

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує на те, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця;

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, Закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників осіб з інвалідністю.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №П/811/693/17, від 02.05.2018 року у справі №804/8007/16, від 13.06.2018 року у справі №819/639/17.

При цьому, Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування таких осіб.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

При цьому, доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми №3-ПН.

Таким чином, передбачена ч.1 ст.20 Закону України №875 міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.18 Закону, а саме: не виділення та не створення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19 Закону, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулася до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Суд встановив, що на виконання вимог ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та на підставі наказу ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів» від 26.12.2017 року «Про заходи щодо залучення осіб з інвалідністю до роботи на підприємстві», відповідачем у 2018 році вжито наступних заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю:

1) створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується копією наказу від 11.01.2017 року та від 10.012018 року про створення робочих місць для осіб з інвалідністю на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній, верстатів та установок;

2) створено належні умови праці на таких робочих місцях для осіб з інвалідністю, що підтверджується копією Положення про робоче місце осіб з інвалідністю і порядок працевлаштування осіб з інвалідністю в ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів», затвердженого наказом від 27.12.2016 року, а також наказом №1929-к від 29.08.2016 року про прийняття на роботу перекладача-дактилолога (перекладач для осіб з вадами слуху). Крім того, для осіб з інвалідністю, що користуються візками, передбачено можливість працювати сидячи шляхом виконання робіт зі зварювання, а на входах до будівель заводу та адміністративних приміщень облаштовано пандуси;

3) надано Державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується копією звітності форми №3-ПН, поданої до територіального органу Державної служби зайнятості 24.01.2018 року, 23.04.2018 року, 23.08.2018 року та 25.10.2018 року;

4) подано до Фонду соціального захисту інвалідів звітність про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується копією Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма №10-ПІ), поданого до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів;

5) надіслано лист звернення до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів із проханням у скеруванні осіб з інвалідністю на підприємство для працевлаштування;

6) здійснено розміщення у ЗМІ, в громадських місцях та в мережі Інтернет інформації (інформаційні плакати, рекламні оголошення (буклети), аудіо- та відеореклама) про запрошення на роботу на підприємство осіб з інвалідністю, що підтверджується зразками рекламних оголошень та буклетів з інформацією про вакансії ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів» та запрошенням на роботу осіб з інвалідністю;

7) організовано звернення із листами до громадських організацій інвалідів із проханням у скеруванні осіб з інвалідністю на підприємство для працевлаштування, що підтверджується копіями листів-звернень про скерування для працевлаштування осіб з інвалідністю, направлених Львівській обласній організації УТОГ, Всеукраїнському об`єднанню хворих на м`язову дистрофію «ERB», Львівській обласній організації інвалідів ВОІ СОІУ, Львівській міській громадській організації Товариства «Зелений хрест», Львівському обласному відділенню Українського фонду «Реабілітація інвалідв», Львівському центру соціального захисту та реабілітації інвалідів «Созарін», Західноукраїнській громадській організації осіб з вадами слуху та їх родини «Бежмежний діалог»;

8) взято участь у організованих Львівським міським центром зайнятості ярмарках вакансій для осіб з інвалідністю, що підтверджується копією листа Львівського міського центру зайнятості №06/1730 від 26.04.2019 року, яким повідомлено, що представники ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів» 21.06.2018 року та 28.11.2018 року приймали участь у ярмарках вакансій для осіб з інвалідністю.

За результатами вжитих заходів середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, в 2018 році склала 83 особи (для порівняння: в 2017 році 65; в 2016 році 13, в 2015 -1).

Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази безпідставної відмови особам з інвалідністю, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

Таким чином, товариством здійснено всіх заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, повідомлено центр зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю, проінформовано позивача про вказані дії та надано Звітність про попит на робочу силу, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 року (справа №820/2124/16), від 04.07.2018 року (справа №818/521/16) та від 11.09.2018 року (справа №812/1135/18) щодо застосування положень ст.ст.18-20 Закону України №875, відповідно до яких, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування, оскільки у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування чи відсутність у населеному пункті за місцезнаходження відповідача осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватися.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування осіб з інвалідністю, однак робочі місця протягом 2018 року залишились вакантними з незалежних від ТОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів» причин, суд вважає, що Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не має правових підстав вимагати сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями за умови наявності вакантних робочих місць, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (79005, пл. Маланюка,6, м. Львів) до ТОВ "Фуджікура Аутомотів Україна Львів" (79017, вул.Й.Сліпого,13, м.Львів) про стягнення боргу в сумі 4 336 461,22 грн. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 16 вересня 2019 року.

Суддя Кухар Н.А.