Справа № 200/5728/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року справа №200/5728/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участю представника відповідача Рашевська Г.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Слов`янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року (повний текст складено 27 червня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/5728/19-а (суддя І інстанції - Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Слов`янської міської ради. Просив визнати протиправною та скасувати відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою оформлену листом від 13.03.2019 №01.01.-12/379; зобов`язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0863). Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач придбала у власність громадську будівлю для роздрібної торгівлі загальною площею 50,9 кв.м., для належного оформлення права оренди на земельну ділянку звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.10.2018 по справі №0540/8064/18-а, зокрема, зобов`язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки. Однак, відповідачем після повторного розгляду клопотання про надання дозволу повернуто матеріали з посиланням на набрання недостатньої кількості голосів депутатів, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів, а також генеральному плану міста. Вважає таку відмову протиправною, оскільки у листі не наведено обставин щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки будь-яким вимогам законів та нормативно-правовим актам, іншої містобудівної документації.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 200/5728/19-а позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом від 13.03.2019 №01.01.-12/379. Зобов`язано Слов`янську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0863.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Крім того, Слов`янська міська рада виконала усі дії щодо розгляду питання надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Лист Слов`янської міської ради від 13.03.2019 року за № 01-01-12/379 не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії,має інформативний характер з метою повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду її заяви. Суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язанні відповідача прийняти будь-яке рішення.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу у якому висловлено згоду з рішенням суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач, фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) відповідно до статті 43 КАС України здатна особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Слов`янська міська рада (ідентифікаційний код 04052821, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, Соборна площа, 2), є суб`єктом владних повноважень та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 травня 2017 року серії НМО 239347, позивач є власником громадської забудівлі для роздрібної торгівлі загальною площею 50,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташована на комунальній земельній ділянці загальною площею 0,0060 га, кадастровий номер :01:001:0863.

Листом Слов`янської міської ради від 27.04.2018 № 2-15-02-3638 позивачу повідомлено, що додана до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки в оренду для розміщення будівлі роздрібної торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , топографо-геодезична зйомка не має всіх необхідних погоджень.

Листом Слов`янської міської ради від 13.03.2019 № 01.01-12/379 позивачу повідомлено, що проект рішення про надання дозволу не набрав достатньої кількості голосів депутатів, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів, а також генеральному плану міста.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 по справі № 0540/8064/18-а позов ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 27.04.2018 року №2-15-02-3638 та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Слов`янської міської ради від 27.04.2018 року №2-15-02-3638. Зобов`язано Слов`янську міську раду повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0863).

Відповідачем до матеріалів справи залучено: копію заяви позивача від 17.04.2019, заява позивача від 24 жовтня 2018 року про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 по справі № 0540/8064/18-а, витяг із рішення Слов`янської міської ради від 12.07.2013 № 144-XLV-6, лист від 07.11.2018 № 1-I-2429-2, виписка із протоколу № 1 від 12.02.2019 засідання постійної комісії міської ради з питань землекористування, містобудування та екології, проект рішення Слов`янської міської ради Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 із відмітками про зауваження та не погодження, зауваження від 10.12.2018 № 18-17/236, лист від 28.12.2018 № 08.04-02/106, лист від 08.01.2019 № 03-22/5, проект Порядку денного 60 сесії Слов`янської міської ради 7 скликання, витяг із Протоколу 1 Пленарного засідання LX Сесії Слов`янської міської ради 7 скликання із зазначенням про непогодження питання позивача, викопіювання із плану зонування території центральної частини м. Слов`янська, коректування деяких позицій Генерального плану, копії рішень судів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пунктів 34 та 37 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом; прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (стаття 38 ЗК України).

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.(стаття 39 ЗК України).

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами (стаття 40 ЗК України).

Згідно статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Приписами ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України вказано, що, зокрема, міські ради передають земельні ділянки у користування.

Надання у користування земельної ділянки без зміни її цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 20 Земельного Кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частина 2 ст. 20 Земельного Кодексу вказує, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 123 Земельного кодексу України зазначено, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється - рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення.

Відповідач зазначив, що проект рішення про надання дозволу не набрав достатньої кількості голосів депутатів, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів, а також генеральному плану міста.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно з ст. 151 цього Кодексу.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування розподілені таким чином: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України); обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч. 5 ст. 122 ЗК України).

Згідно з частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Отже, питання надання земельних ділянок у власність чи користування віднесені до компетенції органів виконавчої влади або місцевого самоврядування; вказані органи є вільними у реалізації права розпоряджатися землею, у виборі суб`єкта щодо надання йому права на землю у порядку, встановленому законом.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. (ч.1 ст. 116 ЗК України).

Судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи позивача про те, що повторна відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку землеустрою пов`язана із тим, що проект рішення про надання дозволу не набрав достатньої кількості голосів депутатів, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів, а також генеральному плану міста, оскільки вважав це неналежним доказом правомірності дій відповідача.

Судом першої інстанції не прийнято посилання відповідача на те, що у 2012 році на зазначену земельну ділянку надавався паспорт прив`язки розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 , на сьогодні у Державному земельному кадастрі наявні відомості про державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки, в яких міститься інформація про наявність обмеження у використанні земельної ділянки інші земельні сервітути, суб`єктом речового права є ФОП ОСОБА_3 , оскільки ці факти не доведено належними доказами.

Суд вважає не обґрунтованим твердження відповідача про обов`язкову наявність погодження управління містобудування та архітектури міської ради, з огляду на те, що Земельний кодекс України не вимагає жодного погодження від Управління містобудування та архітектури до заяви про надання дозволу.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Слов`янської міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0863, суд зазначає наступне.

Статтею 5 КАСУ передбачено способи судового захисту, в тому числі щодо визнання недійсними та скасування індивідуального акту. Вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою врегульовано нормами спеціального законодавства та віднесено до дискреційних повноважень міської ради.

В той самий час, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 по справі № 0540/8064/18-а вже було зобов`язано Слов`янську міську раду () повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0863, що дотепер не виконано, право позивача не поновлено.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 812/1312/18, зазначив, що оскільки процес надання позивачу відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав без прийняття відповідного владного управлінського рішення може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, який на виконання судового рішення у справі №812/1559/17 повторно допустив аналогічні порушення прав позивача, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин (постанова ВС від 18.10.2018 по справі № 818/1976/17).

Крім того суд зазначає, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача щодо правомірності його дій із відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом від 13.03.2019 №01.01.-12/379.

Суд вважає, що обрана судом першої інстанції форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Слов`янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 200/5728/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 200/5728/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко