Справа № 580/1518/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року справа № 580/1518/19

14 годин 37 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/1518/19

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач ОСОБА_1 - особисто, представник позивача адвокат Орленко В.В. - за ордером]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Бігун Л.В. - за довіреністю]

про визнання протиправним рішення та зобов`язання здійснити призначення пенсії, прийняв рішення.

08.05.2019 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить:

- визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (протокол від 11.01.2019 №446) про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою від 29.05.2019 відкрито спрощене провадження у справі, судове засідання призначено на 11.06.2019. Ухвалою від 11.06.2019 оголошено перерву до 26.06.2019. Ухвалою від 26.06.2019 оголошено перерву до 10.07.2019. Ухвалою від 10.07.2019 оголошено перерву до 17.07.2019. Ухвалою від 17.07.2019 оголошено перерву до 22.07.2019. Ухвалою від 22.07.2019 за клопотанням позивача зупинено провадження у справі, розгляд питання щодо можливості поновлення провадження у справі призначено на 09.09.2019. Ухвалою від 09.09.2019 поновлено провадження у справі. Відповідно до ст..257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058). Листом від 11.01.2019 №2981/03-08 позивачу повідомлено про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно статті 55 Закону №1788 та Закону № 1058 у зв`язку з тим, що позивач не має необхідного спеціального стажу вислуги років (25 років і 6 місяців). Позивач вважає, що не зарахування до спеціального стажу періодів роботи з 01.11.1986 до 28.08.1987, з 28.08.1987 до 18.10.1988, з 01.11.1988 до 01.03.1996, з 08.08.1996 до 01.09.2002 на посаді працівника освіти/викладача є протиправним. Позивач зазначає, що стаж, набутий під час роботи за сумісництвом згідно постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та Порядку застосування Списків, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, має бути врахований за правилами застосування нормативно-правових актів в ієрархічній послідовності їх значення.

Відповідач позов не визнав, 11.06.2019 подав до суду відзив, де зазначив, що згідно статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до запровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до поданих позивачем до відповідача документів та відомостей наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж позивача становить 35 років 5 місяців 21 день, із них працівник освіти - 16 років 1 місяць 20 днів із необхідних 25 років 6 місяців, що не дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років, передбачену пунктом «е» статті 55 Закону № 1788. Посада зазначена у довідці від 21.08.2018 № 27, доданої позивачем до заяви про призначення пенсії, згідно якої ОСОБА_1 працював викладачем у Золотоніському СТК ТСОУ з 24.10.1983 до 01.11.1986 та з 01.11.1988 до 01.03.1996 не відповідає записам трудової книжки. Згідно акта від 20.12.2018 № 1290 відповідачем не підтверджена достовірність довідки Золотоніського міськрайонного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України від 21.08.2018 № 27 через невідповідність її первинним документам, а саме: не визначено, що в цей період позивач працював викладачем, натомість у первинних документах є записи про роботу майстром, заступником керівника (посада не відносяться до посад, що дають право на пенсію за вислугу років) та викладачем, що не відповідає даним, зазначеним у довідці. Позивачем було надано довідку від 12.12.2015 № 112, де зазначено, що у період з 01.01.1997 до 01.09.2002 ОСОБА_1 працював на посаді викладача автосправи та майстра виробничого навчання у автошколі Черкаської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, не за основним місцем роботи, за умовами сумісництва. Відповідачем зазначено, що робота на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, зараховується у спеціальний стаж за умови, що ця робота є основною. Законодавством не передбачено врахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періодів роботи за сумісництвом (суміщенням). У зв`язку з тим, що позивач не має необхідного страхового стажу (25 років 6 місяців), прийнято рішення (протокол від 11.01.2019 № 46) про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статтей 51, 52, 55 Закону № 1788.

26.06.2019 позивачем подано відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач не зарахував до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років період роботи з 01.11.1986 до 28.08.1987 та з 01.11.1988 до 01.03.1996. Основним аргументом акту від 20.12.2018 № 1290 є те, що архівні документи не збереглися, що є порушенням статті 13 Закону України «Про національний архівний фонд та архівні установи» не з вини позивача. У той же час збереглися відомості з виплати заробітної плати, що підтверджують факт роботи викладачем. З 28.08.1987 до 18.10.1988 ОСОБА_1 перебував на посаді секретаря партійної організації колгоспу ім.Кірова, що відповідно до статті 100 Закону №1788 до 01.01.1992 надавало право на пенсію за вислугу років та визначалося на підставі раніше діючого законодавства. З 08.08.1996 позивач перебував на виборній посаді голови Золотоніської спілки автомобілістів і одночасно на посаді викладача Черкаської автошколи автомобілістів. Під час визначення права на пенсію за вислугу років спеціальний стаж роботи обчислюється згідно із записами, проведеними у трудовій книжці працівника освіти, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до Порядку №637. Право на цей вид пенсії не залежить від обсягу навчального навантаження і, відповідно, від розміру заробітної плати та обсягу сплачених страхових внесків. Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, що давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для визначення пенсії за вислугу років. Позивач та представник позивача у судовому засіданні 11.09.2019 просили задовольнити позовні вимоги.

08.07.2019 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що оскільки дані трудової книжки позивача, довідки від 21.08.2018 № 27 та акту від 20.12.2018 №1290 суперечать один одному, довідка Золотоніського міськрайонного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України від 21.08.2018 №27 є недостовірною, позаяк не відповідає первинним документам і не може братися до уваги для врахування під час призначення пенсії. Щодо посилання позивача на статтю 100 Закону № 1788, відповідачем зазначено, що позивач підмінює поняття «пільгова пенсія» та «пенсія за вислугу років», а робота позивача на посаді секретаря партійної організації колгоспу ім. Кірова не дає права на пенсію за вислугу років. Згідно довідки Черкаської обласної організації ВСА від 12.12.2018 № 112 ОСОБА_1 працював на посаді викладача автосправи та майстра виробничого навчання у автошколі Черкаської обласної організації ВСА з 01.01.1997 до 01.09.2002 не за основним місцем роботи. Законодавством не передбачено врахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періодів роботи за сумісництвом (суміщенням). Виборна посада, не зараховується до спеціального стажу для призначенця пенсії за вислугу років, крім випадків, коли зарахування роботи на виборній посаді до спеціального стажу передбачено окремими законами «Про статус народного депутата України», «Про статус депутатів місцевих Рад народних депутатів», де передбачено зарахування виборної посади до спеціального стажу. Представник відповідача у судовому засіданні 11.09.2019 просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом встановлено, що спірним рішенням є не протокол №446, а протокол відповідача від 11.01.2019 № 46.

Судом встановлено, що 16.11.2018 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону № 1058. До заяви було надано трудову книжку, статут «Золотоніського міськрайонного спортивно - технічного клубу товариства сприяння обороні України», довідки про стаж роботи від 21.08.2018 № 27, від 28.12.2015 № 75, від 12.12.2018 № 112, від 14.08.2018 № 70.

Листом від 11.01.2019 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (25 років 6 місяців), прийнято рішення (протокол від 11.01.2019 № 46 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788 та Закону № 1058 (а.с.31).

Відповідачем на підставі поданих позивачем документів та відомостей наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підтверджено страховий стаж - 35 років 5 місяці 21 день (що не заперечується сторонами), із них спеціального стажу працівника освіти - 16 років 1 місяць 20 днів із необхідних 25 років 6 місяців, що не дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років, передбачену пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Спірними з причин різного розрахунку позивачем і відповідачем є періоди:

- період роботи позивача з 01.11.1986 до 28.08.1987 у Золотоніському спортивному клубі ТСОУ викладачем: позивач вважає, що за зазначений період набув необхідного спеціально стажу 7 місяців 28 днів, відповідач вважає, що період роботи з 01.11.1986 до 28.08.1987 становить 9 місяців 28 днів (а.с.53) і не належить врахуванню до спеціального стажу, оскільки позивач з 01.11.1986 до 28.08.1987 працював заступником начальника Золотоніського спортивно-технічного клубу ДОСААФ, що не належить до посад, що дають право на пенсію за вислугу років, згідно довідки від 18.11.2015 (а.с.36) про заробітну плату для обчислення пенсії, позивач отримував заробітну плату за січень-травень 1986, серпень-листопад 1986, відомості про виплачену заробітну плату у 1987 році відсутні;

- період роботи позивача з 28.08.1987 до 18.10.1988 на виборній посаді секретаря партійної організації колгоспу ім. Кірова: позивач вважає, що за зазначений період набув необхідного спеціально стажу 1 рік 1 місяць 20 днів, відповідач вважає, що період роботи з28.08.1987 до 18.10.1988 - 1 рік 1 місяць 20 днів - а.с.53 не належить до зарахування до пільгового стажу, оскільки позивач неправильно тлумачить поняття «пільгова пенсія» та «пенсія за вислугу років»;

- період роботи позивача з 01.11.1988 до 01.03.1996 в Золотоніському спортивному клубі ТСОУ викладачем: позивач вважає, що за зазначений період набув необхідного спеціально стажу 7 років 3 місяці, відповідач зазначає, що за період з 01.11.1988 до 01.03.1996 стаж становить 7 років 4 місяці 1 день (а.с.53), що не належить до зарахування до пільгового стажу, оскільки період з 01.11.1988 до 01.03.1996 не відповідає записам трудової книжки, а згідно акта відповідача від 20.12.2018 № 1290 не підтверджена достовірність довідки Золотоніського міськрайонного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України від 21.08.2018 № 27 через невідповідність її первинним документам;

- період роботи позивача з 08.08.1996 до 01.09.2002 в Черкаській автошколі автомобілістів викладачем: позивач вважає, що за зазначений період набув необхідного спеціально стажу 6 років 23 дні, відповідач вважає, що період роботи з08.08.1996 до 01.09.2002 - 6 років 23 дні - а.с.53 в Черкаській автошколі автомобілістів викладачем не належить до зарахування до спеціального стажу, оскільки зазначений період позивач працював за сумісництвом.

Позивач, вважаючи зазначену відмову немотивованою і протиправною, звернувся до суду за захистом порушених прав. Надаючи оцінку доводам учасників справи, суд враховує таке. Згідно Конституції України громадяни мають право на соціальний захист (частини 1 статті 46) виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (стаття 92). Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом № 1788, Законом № 1058, Законом України «Про професійно-технічну освіту», постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 та від 12.08.1993 №637 та іншими актами законодавства.

В Україні можуть бути надані: пенсія за віком; пенсія за віком на пільгових умовах; пенсія з інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника; пенсія за вислугу років. Державна пенсія - щомісячні пенсійні виплати в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що отримує пенсіонер відповідно до національного законодавства. Існують різні системи нарахування трудових пенсій за віком. Згідно статті 2 Закону № 1788 пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій. Статтею 3 Закону № 1788 передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно зі статтею 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків. Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно статті 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, тобто 25 років 6 місяців. Позивач вважає, що станом на 01.01.2016 мав необхідний спеціальний стаж 25 років 6 місяців.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1788 визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Вислуга років є видом спеціального стажу - це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду від 04.06.2019№ 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 55 Закону №1788зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015№ 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015№ 911-VIII.Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, тобто з 04.06.2019.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 у редакції до змін, внесених законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, було встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (до змін внесених Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII); працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років (до змін внесених Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII).

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Постанова № 909). Відповідно до абзацу другого Постанови № 909 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року до 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року до 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців. Згідно абзацу 3 Постанови № 909 до досягнення віку, встановленого абзацом другим постановляючої частини, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше від тривалості, передбаченої абзацами другим і третім постановляючої частини. До переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений Постановою № 909, включено вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади за такими посадами: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я. Відповідно до статті 18 цього Закону до професійно-технічних навчальних закладів належать також начально-курсові комбінати, навчальні центри та інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 245 передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов`язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку. Статтею 62 Закону № 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Судом із записів у наданій позивачем копії трудової книжки позивача НОМЕР_3 (а.с.32-34) встановлено, що ОСОБА_1 працював: 17.08.1981 - 16.11.1981 - водієм у Золотоніському лісхоззаг; 18.11.1981 - 03.12.1982 - електромонтером у Деньгівській 8 річній школі; 03.12.1982 - 11.04.1983 - електромонтером на 0,5 ставки у Деньгівській 8 річній школі; 12.04.1983 - 13.07.1983 - водієм у Цеху № 4 м. Золотоноша (відповідач визначив, що зазначена робота не відноситься до посад, що дають право на пенсію за вислугу років); 24.10.1983 - 31.10.1986 майстром виробничого навчання з водіння автомобіля (стаж зарахований відповідачем до спеціального стажу); 01.11.1986 - 28.08.1987 - заступником начальника ДОСААФ; 28.08.1987 - 18.10.1988 - секретарем партійної організації колгоспу ім. Кірова; 01.11.1988-01.03.1996 - заступником начальника спортивно-технічного клубу; 01.03.1996-08.08.1996 - головним інженером в Золотоніському племзаводі; 08.08.1996-01.09.2002 - головою Золотоніської райради союзу автомобілістів (відповідачем зазначені періоди на зазначених посадах не враховано до посад, що дають право на пенсію за вислугу років); 02.09.2002 - 21.10.2015 викладачем автосправи; 09.11.2015 - 16.09.2016 - викладачем автосправи в ТОВ «Автотехніка»; 20.09.2016 - 09.03.2017 - начальником технічного відділу Золотоніської центральної районної лікарні; 15.03.2017 - 04.05.2017 головним інженером ТОВ «М`ясопромторг», з 04.05.2017 до 19.07.2017 - заступником директора з організаційних питань ТОВ «М`ясопромторг»; 15.09.2017 - 31.08.2017 отримано допомогу у зв`язку з безробіттям.

Оцінюючи правомірність неврахування відповідачем до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду роботи з 01.11.1986 до 28.08.1987 на посаді майстра виробничого навчання водіння автомобіля та викладача автосправи, суд зазначає про таке.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , позивач з 01.11.1986 до 28.08.1987 працював заступником начальника Золотоніського спортивно-технічного клубу ДОСААФ (а.с.33). Відповідно до довідки Золотоніського спортивно-технічного клубу товариства сприяння оборони України від 18.11.2015 № 83 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 працював на посаді майстра виробничого навчання водіння автомобіля та викладача автосправи (а.с.37). Суд зазначає, що у довідці не зазначено період роботи позивача на посаді майстра виробничого навчання водіння автомобіля та викладача автосправи. Згідно довідки від 18.11.2015 (а.с.36) про заробітну плату для обчислення пенсії, позивач отримував заробітну плату за січень-травень 1986, серпень-листопад 1986, відомості про виплачену заробітну плату у 1987 році відсутні. Відповідно до довідки від 08.07.2019 № 18 ОСОБА_1 працював в Золотоніському спортивно-технічному клубі товариства сприяння оборони України з 01.11.1986 до 28.08.1987 (а.с.87). Суд зазначає, що зазначена довідка була надана після прийняття оскаржуваного рішення відповідача від 11.01.2019 №46, а тому відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення правомірно не зараховано до спеціального стажу позивача періоду роботи з 01.11.1986 до 28.08.1987.

Оцінюючи правомірність неврахування відповідачем до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду роботи з 28.08.1987 до 18.10.1988 на посаді майстра виробничого навчання водіння автомобіля та викладача автосправи, суд зазначає про таке.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , позивач з 28.08.1987 до 18.10.1988 працював секретарем партійної організації колгоспу ім. Кірова (а.с.33). Оцінюючи посилання позивача на необхідність врахування до спеціального трудового стажу періоду роботи на посаді секретаря партійної організації колгоспу ім.Кірова з 28.08.1987 до 18.10.1988 відповідно до статті 100 Закону № 1788, суд зазначає, що відповідно до статті 100 Закону № 1788 особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством. Суд зазначає, що зазначена стаття унормовує порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, а не пенсій за вислугу років. Позивач підміняє поняття «пільгової пенсії» на поняття «пенсії за вислугу років», тому робота позивача на посаді секретаря партійної організації колгоспу ім. Кірова не дає права на зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 28.08.1987 до 18.10.1988, у зв`язку з чим відповідачем правомірно не враховано до спеціального стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугу років.

Перевіряючи правомірність неврахування відповідачем до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду роботи з 01.11.1988 до 01.03.1996 викладачем, стаж роботи 7 років 3 місяці, суд зазначає про таке.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача, у період з 01.11.1988 до 01.03.1996 позивач працював заступником начальника Золотоніського спортивно-технічного клубу (а.с.33). Згідно довідки Золотоніського спортивно-технічного клубу товариства сприяння оборони України від 22.11.2018 № 44 (а.с.39) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно працював в Золотоніському міськрайонному спортивно-технічному клубі ТСОУ на посаді викладача автосправи. У довідці від 22.11.2018 № 44 не зазначено періоди роботи викладачем. Посада зазначена у довідці не відповідає записам трудової книжки. Довідка від 22.11.2018 № 44 містить посилання на довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.11.2018 № 43 про суми заробітної плати:позивачу виплачувалась заробітна плата з листопада 1988 до грудня 1995. Відомості про періоди роботи у 1996 році у довідці відсутні. Проте, згідно довідки Золотоніського спортивно-технічного клубу товариства сприяння оборони України від 08.07.2019 № 18 (не була подана до відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення) ОСОБА_1 працював в Золотоніському міськрайонному спортивно-технічному клубі ТСОУ на посаді викладача автосправи та майстра навчання водінню автомобіля з 01.11.1988 до 01.03.1996 (а.с.87). Відповідно до довідки від 21.08.2018 № 27 ОСОБА_1 працював викладачем у Золотоніському СТК ТСОУ (ДТСААФ) з 01.11.1988 до 01.03.1996 (а.с.129).

Надаючи оцінку діям і рішенню відповідача у спірних правовідносинах, суд зазначає про таке. Відповідно до пункту 3 статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, Головні управління Пенсійного фонду України в областях є територіальними органами Пенсійного фонду України. Повноваження щодо призначення та перерахунку пенсії позивача належить до компетенції відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

За результатами перевірки обґрунтованості видачі довідки від 21.08.2018 № 27, оформленої актом від 20.12.2018 № 1290, не підтверджено достовірність довідки та відповідність її первинним документам, а саме: не визначено, що у цей період позивач працював викладачем, натомість у первинних документах є записи про роботу майстром, заступником керівника та викладачем, що не відповідає даним, зазначеним у довідці (а.с.35).

Згідно акта відповідача від 20.12.2018 № 1289, складеного за результатами перевірки достовірності відомостей, зазначених у довідці від 22.11.2018 № 43 за період роботи з 01.11.1988 до 01.03.1996, довідку від 22.11.2018 № 43 визнано недійсною у зв`язку із розбіжностями між особовими рахунками ОСОБА_1 за період з 01.01.1995 до 31.05.1996 та відомостями у довідці від 22.11.2018 № 43. Зазначений акт від 20.12.2018 № 1289 позивачу не надавався та наданий до суду 11.09.2019 (а.с.137-138).

Верховний Суд 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а зазначив: підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог у заповненні трудової книжки. ПФУ не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд зазначає, що позивач не є відповідальним за правильність внесення записів до трудової книжки, та не є відповідальним за незбереження первинних документів, що до роботи викладачем у період з 01.11.1988 до 01.03.1996. Окрім того, згідно даних, зафіксованих у акті відповідача від 20.12.2018 № 1290 зазначено, що згідно первинних документів в особових рахунках ОСОБА_1 у період з 01.11.1988 до 01.03.1996 простежуються назви посад «преподав.» та «пропод», що свідчить про роботу позивача на посаді викладача у Золотоніському СТК ТСОУ.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2019 у справі №336/6112/16-а (ЄДРСР 81478427) зазначив, що суд бере до уваги, що обставини, що належали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, суд вважає висновок відповідача щодо не зарахування періоду роботи позивача з 01.11.1988 до 01.03.1996 на посаді викладача необґрунтованим, оскільки довідкою від 21.08.2018 № 27 та довідкою від 22.11.2018 № 44, виданими відповідно до Порядку № 637 підтверджується, що позивач працював саме викладачем, у зв`язку з чим позивачем передчасно не враховано до спеціального стажу період роботи позивача з 01.11.1988 до 01.03.1996.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Перевіряючи правомірність неврахування відповідачем до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду роботи позивача з 08.08.1996 до 01.09.2002 на посаді викладача, стаж роботи 6 років 23 дні, суд зазначає про таке.

Згідно довідки автомобільної школи Черкаської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 12.12.2015 № 112 (а.с.127) у період з 01.01.1997 до 01.09.2002 ОСОБА_1 працював на посаді викладача автосправи та майстра виробничого навчання в автошколі Черкаської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, не за основним місцем роботи, згідно трудової угоди. Відповідно до записів трудової книжки позивача (а.с.33 - зворотній бік) позивач у період з 08.08.1996 до 01.09.2002 працював головою Золотоніської райради союзу автомобілістів.

У довідці автомобільної школи Черкаської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 08.07.2019 № 69 зазначено, що у період з 01.01.1997 до 01.09.2002 ОСОБА_1 працював на посаді викладача автосправи та майстра виробничого навчання в автошколі Черкаської обласної організації ВСА, не за основним місцем роботи, згідно трудової угоди, тому на нього не поширювались посадові інструкції та обов`язки (а.с.88).

Відповідно до наданої позивачем суду довідки від 08.07.2019 № 10 відокремленого структурного підрозділу громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» в Черкаській області ОСОБА_1 був обраний та працював головою Золотоніської районної спілки ВСА з 08.08.1996 до 30.06.2002 (а.с. 89, 97). Також надано статут Черкаської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів, що не може бути належним та допустимим доказом, оскільки наданий у редакції 2008 року (тобто після 2002 року коли позивач мав трудові відносини із зазначеною організацією) та не відповідає вимогам частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування (а.с. 98).

Суд зазначає, що трудова книжка позивача не містить відомостей про роботу позивача у період з 01.01.1997 до 01.09.2002. ОСОБА_1 працював на посаді викладача автосправи та майстра виробничого навчання в автошколі Черкаської обласної організації ВСА, проте згідно довідки від 08.07.2019 № 18 та від 12.12.2015 № 112 ОСОБА_1 з 01.01.1997 до 01.09.2002 працював на посаді викладача автосправи не за основним місцем роботи, а за трудовою угодою.

Доводи відповідача щодо відсутності запису у трудовій книжці позивача про виконання такої роботи за сумісництвом не свідчить про відсутність такого стажу, оскільки відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110, запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. Лист із роз`ясненнями від 29.05.2002 № 03/2865, на які посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом, а доводи відповідача не містять чітких положень, що забороняють зараховувати до стажу роботи, що дає право позивачу на зарахування до спеціального стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, періоду роботи за сумісництвом за умови виконання посадових обов`язків впродовж встановленого законом часу роботи. Враховуючи зазначене, рішення відповідача щодо неврахування до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду роботи позивача з 01.01.1997 до 01.09.2002 на посаді викладача є передчасним і необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 456/1310/17 (ЄДРСР 73287350) та у постанові від 27.02.2018 у справі № 470/402/17 (ЄДРСР 72486470).

Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача у обґрунтування позовних вимог на наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» та постанов Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, оскільки зазначені акти регулювали Порядок застосування Списків № 1 і № 2, оскільки зазначені акти стосуються «пільгової пенсії» а не «пенсії за вислугу років».

Враховуючи зазначене, відповідачем без належного обґрунтування і пояснення не враховано до спеціального стажу позивача періодів роботи з 01.11.1988 до 01.03.1996 та з 01.01.1997 до 01.09.2002.

Перевіряючи дії (бездіяльність) відповідача на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідач приймаючи рішення від 11.01.2019 №46 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до вимог пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав не врахування до спеціального стажу позивача періодів роботи з 01.11.1988 до 01.03.1996 таз 01.01.1997 до 01.09.2002, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим позов належить задовольнити частково - визнати протиправним рішення у формі протоколу призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.01.2019 №46.

Вирішуючи позовну вимогу позивача про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що дана позовна вимога не належить до задоволення, оскільки статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має підпункти «а» - «ж», Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має 114 статтей, а позивачем не зазначено відповідно до якого саме пункту та статті необхідно зобов`язати відповідача призначити пенсію.

«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2018 про призначення пенсії.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні докази, що підтверджують понесені позивачем, адміністративний позов якого задоволено частково, витрати на сплату судового збору - квитанція від 08.05.2019 № 0.0..1 у сумі 764,40 грн (а.с.3), суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат із сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 382 грн 20 коп.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення у формі протоколу призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.01.2019 №46.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2018 про призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати із сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 382 (триста вісімдесят дві) грн 20 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 16.09.2019.

Суддя Л.В. Трофімова