Справа № 826/4731/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4731/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Літвіної Н.М.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

представника позивача Ігнатьєвої І.В. ,

представника відповідача Сметанюка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний склад № 1" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Келеберда В.І.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний склад № 1" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістичний склад № 1" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неподання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку стосовно повернення позивачу надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн. на підставі заяви позивача № 7 від 21.02.2017;

- зобов`язати ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві скласти висновок про повернення позивачу надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн. на підставі заяви позивача №7 від 21.02.2017 та подати його до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Логістичний склад № 1" подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що до спірних правовідносин не застосовуються п. п. 38.7 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положень» ПК у редакції Закону N1797-VІІІ, в тому числі п. п. 38.7 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положень» ПК у редакції Закону N1797- VІІІ, в редакції Закону України від 23 березня 2017 року №1989-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 15 квітня 2017 року, тому що вони стосуються сум сплачених як плата за землю, а не як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, апелянт вказує, що підпункт 38.6 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (норми Податкового кодексу України були змінені Законом України від 21.12.2016, № 1797- VІІІ і вступили в силу з 01.01.2017 до внесення Змін Законом України, який набув чинності 15 квітня 2017 року включно) стосується об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що розташовані на території усіх населених пунктів, а не тільки які знаходяться на тимчасово окупованій території або на території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а відтак, цей підпункт стосується і об`єкту нежитлової нерухомості, що належить ТОВ «ЛОГІСТИЧНИЙ СКЛАД № 1», що знаходиться в населеному пункті м. Київ, по вулиці Алма-Атинська, будинок 35-а.

Також, апелянт зазначає, що прийнятий з метою усунення суперечностей Закон України від 23 березня 2017 року №1989-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 15 квітня 2017 року, яким підпункт 38.6 п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК було викладено у новій редакції, не впливає на право, набуте позивачем на підставі Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII.

25.07.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

У відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Логістичний склад №1» фактично ґрунтуються на перекручуванні підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положень» Податкового кодексу України у редакції від 01.01.2017.

Відповідач у відзиві зазначає, що увесь пункт 38 та підпункт 38.6 зокрема, стосується платників податків та об`єктів оподаткування, місцезнаходження (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», або населені пункти на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування, з яких сплачуються місцеві податки, збори, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених пункті 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положень» Податкового кодексу України.

Також, 25.07.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про заміну відповідача - ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Розглянувши подане клопотання, колегією суддів встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби" реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів Служби за переліком згідно з додатком.

Так, відповідно до переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, які реорганізуються шляхом приєднання як структурні підрозділи до відповідних територіальних органів Служби, ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві приєднано до ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідно до Положення про ГУ ДФС у м. Києві, затвердженого наказом ДФС України від 01.02.2019 №80, ГУ ДФС у м. Києві є територіальним органом Державної Фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС є органом доходів і зборів.

Згідно п. 5 ч. 1, ч. 3 Положення, ГУ ДФС у м. Києві є правонаступником усіх прав та обов`язків, зокрема, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Отже, в порядку статті 52 КАС України необхідно допустити заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Логістичний склад №1» є власником цілісного майнового комплексу розташованого за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 35-А.

В порядку передбаченому податковим законодавством, позивачем подано до податкового органу податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік (нова звітна) та 2016 рік та сплачено відповідні податкові зобов`язання.

Зазначені обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються матеріалами справи (а.с.46-72, т.1).

21 лютого 2017 року ТОВ «Логістичний склад №1» звернулося до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві із заявою № 7 від 21.02.2017 щодо повернення суми надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн., відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України та пп.38.6 п.38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Листом № 2124/10/26-53-13-05 від 06.03.2017 контролюючий орган надав відповідь, що згідно пп.38.6 п.38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України відсутні підстави для повернення сплачених позивачем сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.12, т.1).

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність, яка виразилася у неподанні відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку стосовно повернення позивачу надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн., останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 та ст.. 94 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно пп.261.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Тобто, відповідно до вищезазначених правових норм, ТОВ «Логістичний склад №1» є платником податку.

На виконання вимог чинного податкового законодавства, позивач сплачував самостійно задекларовані суми на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до наданих платіжних доручень.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу доповнено пунктами 201, 38 - 41.

Зокрема, пунктом 38 було установлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", або населені пункти на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування, з яких сплачуються місцеві податки, збори, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Відповідно до пп. 38.6 п.38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, що розташовані на території населених пунктів, на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу у період з 14 квітня 2014 року до 31 грудня року, в якому завершено антитерористичну операцію.

Нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу вважаються надміру сплаченими грошовими зобов`язаннями та підлягають поверненню.

Разом з тим, Законом України від 23 березня 2017 року №1989-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 15 квітня 2017 року, пункт 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) викладено в такій редакції: «Установити, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, для платників податків, які станом на 14 квітня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

38.6. Об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції.

Нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, та/або території проведення антитерористичної операції, не підлягають поверненню на поточний рахунок платника податку, не спрямовуються на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших податків, зборів, не повертаються у готівковій формі за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. До зазначених сум надміру сплачених грошових зобов`язань не застосовуються строки давності, встановлені статтею 102 цього Кодексу, крім сум надміру сплачених податкових зобов`язань платників податків, які припиняють свою діяльність»

Пунктом 1 Розділу ІІ «Прикінцевих положень Закону №1989-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року.

Колегія суддів враховує, що Закон України №1989-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» прийнятий 23 березня 2017 року та набрав чинності з 15 квітня 2017 року (хоч і застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року), тобто пізніше, ніж подано позивачем заяву до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві № 7 від 21.02.2017 щодо повернення суми надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак при цьому, звертає увагу на наступне.

Так, правовими положеннями п. 38.1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в редакції Закону України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII передбачено: терміни, що застосовуються у цьому пункті:

період проведення антитерористичної операції - використовується у значенні, наведеному Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції";

тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України;

населені пункти на лінії зіткнення - населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України;

інша територія України - територія України, крім території, визнаної тимчасово окупованою, та населених пунктів на лінії зіткнення.

Проводячи ретроспективний аналіз норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що увесь пункт 38 та підпункт 38.6 зокрема, стосується платників податків та об`єктів оподаткування, місцезнаходження (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», або населені пункти на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування, з яких сплачуються місцеві податки, збори, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених пункті 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положень» Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 38.6. підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в редакції Закону України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII передбачав, що об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, що розташовані на території населених пунктів, які знаходяться на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, та перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Логістичний склад №1» фактично ґрунтуються на перекручуванні змісту підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положень» Податкового кодексу України у редакції від 01.01.2017 та суперечить меті, з якою такий підпункт було прийнято.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Логістичний склад №1» є власником цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 35-А.

Отже, нерухоме майно позивача знаходиться на іншій території України, оскільки місто Київ не віднесено до тимчасово окупованої території, або до населених пунктів на лінії зіткнення.

Таким чином, доказів надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749, 26 грн., ТОВ «Логістичний склад №1» суду не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав оцінку доводам позивача та вірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити.

Допустити заміну відповідача (Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) його правонаступником - Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний склад № 1" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Н.М. Літвіна

Є.О. Сорочко