Справа № 2а/0570/16228/12
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року

Київ

справа №2а/0570/16228/12

адміністративне провадження №К/9901/1456/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 (головуючий суддя: Гаврищук Т.Г., судді: Білак С.В., Дяченко С.П.)

у справі № 2а/0570/16228/2012

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Донецької області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Донецької області Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ), в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2012.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2012 позов задоволено повністю: скасовано податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2012 про збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 17775,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції на суму 5803,75 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 181.1 ст. 181 розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України (далі - ПК України), пунктів 183.4 та 183.10 ст. 183, ст. 182, пункту 185.1 ст. 185, ст. 186 ПК України, пункту 6 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» № 746/99 від 28.06.1999 (далі - Указ № 746/99), пункту 4 частини 2 ст. 156, пункту 3 частини 1 ст. 7, пункту 2 ст. 10, пункту 4 частини 1 ст. 7, ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. За доводами скаржника перехід на загальну систему оподаткування відбувається з підстав перевищення суми прибутку у 300 000,00 грн без врахування сум податку на додану вартість, проте такого перевищення не було. Відтак, позивач не підлягала обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість у 2012 році. Крім того, судом апеляційної інстанції не прийнято клопотання позивача про відкладення розгляду справи, що позбавило можливості позивача надати додаткові пояснення.

Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2016 відновлено втрачене провадження в адміністративній справі в частині процесуальних документів постановлених судом під час розгляду та вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у 2011 року перебувала на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку серія НОМЕР_1 та з 01.10.2012 знову знаходився на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку серія НОМЕР_2.

ДПІ було проведено документальну невиїзну перевірку позивача з підстав дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 30.09.2012. За результатами перевірки складено акт №3149/17-10/ від 14.11.2012. Згідно з цим актом встановлено порушення: пункт 181.1 ст. 181, пункту 183.2, пункту 183.4 статті 183, підпункту 193.1 статті 193, статті 194, пункту 10 підрозділу ІІ Перехідних положень Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість з 01.01.2012 по 01.09.2012 на суму 17775,00 грн. в тому числі: за лютий 2012 року у сумі 13397,00 грн., за травень 2012 у сумі 1378,00 грн., за липень 2012 в сумі 3000,00 грн.; підпункту 49.18.1 пункту 49.18 ст. 49, пункту 202.1 статті 202, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, а саме: неподання платником податку декларацій по додатку на додану вартість за лютий-вересень 2012 року.

На підставі акта перевірки ДПІ у Волноваському районі Донецької області Державної податкової служби прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.11.2012 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 17775,00 грн - за основним платежем та з 5803,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями. В акті перевірки встановлено, що позивач у період з 01.01.2011 - 21.12.2011 знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Згідно, звіту платника єдиного податку за 2011 рік позивачем отримано виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) у загальній сумі 495167,00 грн. При проведенні перевірки встановлено, що об`єкт оподаткування за період січень-вересень 2012 склав суму 88874,00 грн.

Як встановлено в судовому процесі, з 01.01.2012 ФОП обрала вид діяльності - роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами. В період з 01.01.2012 по 30.09.2012 позивач не перебувала на спрощеній системі оподаткування, оскільки їй було відмовлено у отриманні свідоцтва про сплату єдиного податку на 2012 року з посиланням на підпункт 4 підпункт 291.5.1 пункту 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України згідно з яким суб`єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення не можуть перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином в порушення пункту 181.1 ст. 181, пункту 183.2, пункту 183.4 ст. 183 ПК України позивач не надіслав заяву та не зареєструвався платником податку на додану вартість. Та порушив вимоги підпункту 49.18.1 пункту 49.18 ст. 49, пункту 202.1 ст. 202, пункту 203.1 ст. 203 ПК України, не подавав декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 - вересень 2012. В порушення пункту 201.15 ст. 201 ПК України позивач не вів облік податку на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.11.2012 № про збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 17775,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції на суму 5803,75 грн., що разом становить 23578,75 грн. зробив висновок, що оскільки позивач не подавав декларації з податку на додану вартість за лютий - вересень 2012 року, то відповідач правомірно застосував до нього штрафні (фінансові) санкції. Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що протягом останніх 12 календарних місяців дохід позивача перевищує, встановлений у підпункті 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, граничний розмір (300000 грн без урахування ПДВ), отже ФОП зобов`язаний був зареєструватися платником податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 180.1 статті 180 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 183.10 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

В свою чергу, статтею 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який був чинний до 01 січня 2012 року) визначено, що суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

З огляду на те, що у 2011 році позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, то здійснені ним господарські операції, у межах законодавчо визначеного граничного обсягу виручки, протягом цього часу не підлягали оподаткуванню податком на додану вартість, а тому не могли бути враховані у загальному обсязі оподатковуваних операцій, оскільки згідно з нормами пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України в суму 300000,00 грн. входять лише ті суми від здійснення операцій з поставки товарів (робіт, послуг), які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість (у даному випадку такі операції у межах 500000,00 грн оподаткуванню не підлягали).

Відтак, за встановлених фактичних обставин справи, помилковими є висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та правильним є висновок суду першої інстанції щодо їх задоволення.

За правилами статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 скасувати.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2012 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко