Справа № 280/2959/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
11 вересня 2019 року Справа № 280/2959/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014. м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого. 25-А, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального стажу роботи часу набуття їм покарання у вигляді виправних робіт з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року;

- скасувати Рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 21 березня 2019 року № 10;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя і урахуванням висновків суду призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до загального страхового стажу час відбуття покарання у вигляді випраних робіт без позбавлення свободи з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року відповідно до частини 3 статті 42 Кримінально-виконавчого Кодексу України, на підставі заяви від 24 січня 2019 року з 26 жовтня 2018 року.

Ухвалою суду від 24 червня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 08 липня 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 15 липня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб).

Позовна заява обґрунтована тим, що з трудової книжки позивача ( НОМЕР_2 ) вбачається, що він відбував покарання у період з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року у вигляді виправних робіт, працюючи водієм другого класу на підприємствах Запорізьке автотранспортне підприємство 07066 та на Запорізьке транспортно-експедиційне підприємство 07695. Вказує, що положенням частини 4 статті 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого. Відповідно до частини 3 статті 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України, час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи. В свою чергу вказує, що стаття 24 Закону України № 1058-ІV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, а відтак стаття передбачає можливість застосування положень частини 4 статті 95 Виправного-трудового кодексу України.

Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що на момент виконання позивачем виправних робіт діяв Виправно-трудовий кодекс України, який втратив чинність з 01 січня 2004 року. Норма статті 103 ВТК України (в редакції, станом на 1982-1983 рр.) передбачала, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України. При цьому, зарахування строку покарання у трудовий стаж здійснюється за клопотанням відповідного підприємства або колектива трудящих. При зверненні за пенсією ОСОБА_1 не було надано рішення суду про включення часу відбування покарання до загального трудового стажу, внаслідок чого відсутні підстави для зарахування періоду перебування на виправних роботах з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року. На підставі зазначеного, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу за діючим законодавством, до загального стажу ОСОБА_1 можливо зарахувати 24 роки 00 місяців 28 днів.

Просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд з`ясував наступне.

До Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України М. Запоріжжя 24 січня 2019 року звернувся ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року.

Для підтвердження загального стажу ОСОБА_1 надав:

1) трудові книжки НОМЕР_2 від 05 червня 1976 року та НОМЕР_3 від 04 листопада 2006 року;

2) довідку №2222 від 10 вересня 2014 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3) довідку про підтвердження наявного трудового стажу від 14 січня 2010 року №8/1-1, видану ліквідатором ВАТ "ЕКСПОТРАНС".

Рішенням №10 від 21 березня 2019 року Шевченківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Рішення №10 обґрунтовано тим, що в трудовій книжці ОСОБА_1 виправлення запису про виправні роботи зроблено неналежним чином, а саме відсутні номер та дата документу па підставі якого зроблено виправлення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20 липня 1974 року та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 17 серпня 1993 року №110.

Також час відбування покарання у виді виправних робіт до 31 грудня 2003 року не зараховується в загальний трудовий стаж не залежно від місця їх відбування . Відповідно до частини 2 статті 95 Виправно-трудового кодексу України (далі ВТК-України) час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого додатковим рішенням суду. При цьому слід враховувати, що зарахування строку покарання у трудовий стаж здійснюється за клопотанням підприємства або колектива трудящих, залежить від його поведінки та ставлення до праці в процесі відбування покарання і є правом, а не обов`язком суду.

Позивач не погоджуючись з таким рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 103 ВТК час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями частини четвертої статті 95 ВТК, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно з частиною третьою статті 42 чинного Кримінально виконавчого кодексу України (далі за текстом КВК України), час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

У свою чергу, статтею 8 КВК України встановлено, що засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень КВК України, з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 56 Закону «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Правовідносини, пов`язані із визначенням страхового стажу ОСОБА_1 виникли з моменту звернення позивача до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

На момент виникнення спірних правовідносин частина 3 статті 42 КВК України передбачає, що час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

З огляду на те, що на час вирішення питання про обчислення страхового стажу ОСОБА_1 частина 3 статті 42 КВК України прямо передбачає можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт, то період роботи позивача з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року має бути зарахований до його страхового стажу.

Така правова позиція узгоджена з висновками Верховного суду викладених у постанові від 21 червня 2019 року по справі № 448/1691/16-а.

Разом з тим, у справі за подібних правовідносин Верховний Суд вже раніше висловив правову позицію щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 211/1432/17(2-а/211/103/17).

Що стосується виправлень у трудовій книжці та заповнення трудової книжки з порушенням вимог законодавства, то суд зазначає, про те, що наявність викресленого запису про не зарахування в загальний безперервний трудовий стаж період з 04 червня 1982 року по 31 травня 1983 року не може впливати на право позивача щодо включення його до загального стажу роботи, на підставі наведених вище вимог законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що рішення №10 від 21 березня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню, через що необхідно зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя і урахуванням висновків суду призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до загального страхового стажу час відбуття покарання у вигляді випраних робіт без позбавлення свободи з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року відповідно до частини 3 статті 42 Кримінально-виконавчого Кодексу України, на підставі заяви від 24 січня 2019 року з 26 жовтня 2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність відмови у зарахуванні стажу, у зв`язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 143, 241, 243-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014. м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого. 25-А, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального стажу роботи часу набуття їм покарання у вигляді виправних робіт з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року;

Скасувати Рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 21 березня 2019 року № 10;

Зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя і урахуванням висновків суду призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до загального страхового стажу час відбуття покарання у вигляді випраних робіт без позбавлення свободи з 01 червня 1982 року по 31 травня 1983 року відповідно до частини 3 статті 42 Кримінально-виконавчого Кодексу України, на підставі заяви від 24 січня 2019 року з 26 жовтня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014. м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого. 25-А, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1536,80 грн.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 11 вересня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов