Справа № 1.380.2019.002509
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002509
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Карп`як О.О.,

секретар судового засідання Лубоцька Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про визнання протиправними та скасування постанов,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про визнання протиправними та скасування постанов від 25.04.2019 ВП №58994146 про стягнення з боржника основної винагороди та про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника основної винагороди.

Ухвалою суду від 13 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з особливостями, визначеними статтями 268, 287 КАС України.

Ухвалою суду від 08 липня 2019 року витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області належним чином завірену копію постанови державного виконавця від 20.01.2014 року ВП №39124991 (про стягнення з боржника виконавчого збору).

Позиція позивача:

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. Постановою державного виконавця ВП № 42354069 від 05.03.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 9609 від 19.10.2009 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 . 27.02.2019 р. державним виконавцем по вищезгаданому виконавчому провадженню прийнято постанову про повернення виконавчого документа (виконавчого напису) стягувачу. 06.03.2019 року державним виконавцем винесено дві постанови про відкриття виконавчого провадження: № 58543147 по стягненню виконавчого збору в сумі 32909,08 грн., що не був сплачений в ході виконавчого провадження № 42354069 щодо примусового виконання виконавчого напису № 9609 від 19.10.2009 р. № 58542024 по стягненню витрат виконавчого провадження в сумі 367,75 грн., що не був сплачений в ході виконавчого провадження № 42354069 щодо примусового виконання виконавчого напису № 9609 від 19.10.2009 р. 03.04.2019 року цим же державним виконавцем винесено постанову по виконавчому провадженню № 58543147 (стягнення виконавчого збору), про звернення стягнення на заробітну плату.

25 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58994146 по примусовому виконанню напису № 9606 від 19.10.2009 року із зазначенням про стягнення суми 82777,72 грн, як основної винагороди приватного виконавця. Також в ході цього виконавчого провадження винесено окрему постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця в сумі 82777, 72 гривень.

Вважає, що в ході примусового виконання одного і того ж виконавчого документа, а саме виконавчого напису приватного нотаріуса Боднар І.М. №9609 від 19.10.2009 р., було стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження в сумі 33 276,83 грн. та знову визначено стягнути основну винагороду приватного виконавця у сумі 82 777,72 грн., що є протиправним. Такі твердження обгрунтовує тим, що одночасне стягнення виконавчого збору і основної винагороди приватного виконавця є протиправним та таким що покладає на боржника подвійну відповідальність за невиконання одного і того ж виконавчого документа. Просить позов задоволити.

Заперечення відповідача:

Відповідач подав відзив на позовну заяву, позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити з наступних підстав. Станом на момент подання позовної заяви приватним виконавцем стягнуто з боржника 0,00 грн. основної винагороди, що в свою чергу виключає наявність порушеного права у боржника з підстав стягнення винагороди. Винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди є обов`язком приватного виконавця в силу ст. 27, 45 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту статті 45 вищезазначеного Закону, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Враховуючи викладені обставини з врахуванням положень ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вважає, що при відкритті виконавчого провадження виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення з боржника основної винагороди, жодних перевірок обставин при винесенні такої постанови Законом не передбачено. Сума яка зазначається у оскаржуваній постанові становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, тобто висновки позивача про 10 відсотків від суми яку стягнено не відповідають дійсності, даний принцип працює виключно на стадії розподілу стягнених сум, до якого приватний виконавець ще не дійшов. Вказує, що пункт 8 передбачає, що виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. З позовної заяви і поданих документів вбачається, що аналогічний виконавчий документ перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області і був переданий на виконання за заявою стягувана приватному виконавцю виконавчого округу Львівська область Пиць А.А. За таких умов, нестягнений виконавчий збір не стягується органами ДВС. Дані обставини виключають подвійне стягнення як санкцію за невиконання виконавчого документа. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Фактично за наслідками примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем - виконавчий документ не виконано. Даний виконавчий документ передано до виконання приватному виконавцю. В разі скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди буде порушено принцип отримання винагороди за примусове виконання виконавчого документа. Просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

З`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. звернуто стягнення на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 за його кредитними зобов`язаннями відповідно до кредитного договору № ML- 601/41/2005 від 16.11.2005 року. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 16.11.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л.В. за реєстровим № 3354, передане в іпотеку ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна».

Постановою державного виконавця ВП № 42354069 від 05.03.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 9609 від 19.10.2009 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 .

27.02.2019 р. державним виконавцем по вищезгаданому виконавчому провадженню прийнято постанову про повернення виконавчого документа (виконавчого напису) стягувачу.

06.03.2019 р. державним виконавцем винесено дві постанови про відкриття виконавчого провадження: № 58543147 по стягненню виконавчого збору в сумі 32909,08 грн., що не був сплачений в ході виконавчого провадження № 42354069 щодо примусового виконання виконавчого напису № 9609 від 19.10.2009 р. та № 58542024 по стягненню витрат виконавчого провадження в сумі 367,75 грн., що не був сплачений в ході виконавчого провадження № 42354069 щодо примусового виконання виконавчого напису № 9609 від 19.10.2009 р. 03.04.2019 року цим же державним виконавцем винесено постанову по виконавчому провадженню № 58543147 (стягнення виконавчого збору), про звернення стягнення на заробітну плату.

25 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58994146 по примусовому виконанню напису № 9606 від 19.10.2009 року . Також в ході цього виконавчого провадження винесено постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця в сумі 82777, 72 гривень.

Позивач вважає постанову відповідача про стягнення з боржника основної винагороди протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду. Підстави позову: одночасне стягнення виконавчого збору і основної винагороди приватного виконавця є протиправним та таким що покладає на боржника подвійну відповідальність за невиконання одного і того ж виконавчого документа.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 19 Закону України №1404 передбачено право вибору стягувача щодо пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 45 Закону України №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

В свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон України №1403 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами 1-4 статті 31 Закону України № 1403 визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина 7 статті 31 Закону України № 1403).

На виконання статті 31 Закону України № 1403 постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. (частина 6 статті 48 Закону України № 1404-VIII).

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм слід зробити висновок про те, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону №1403 та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Відтак, суд вважає безпідставним посилання позивача на стягнення з неї виконавчого збору як на підставу для скасування спірних постанов, оскільки виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями та стягнення виконавчого збору не перешкоджає стягненню основної суми винагороди приватного виконавця.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, безпідставними, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Стосовно тверджень відповідача, що викладені у відзиві щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом слід зазначити, що вказане питання було судом вирішено при відкритті провадження у справі з врахуванням поданої позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду. При цьому, відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про те, що викладені в заяві позивача про поновлення строку звернення до суду підстави є неповажними. До матеріалів справи відповідачем не долучено копій супровідних листів про скерування позивачу спірних рішень, доказів надсилання саме спірних рішень. З огляду на наведене, відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст.123 КАС України.

Відповідно до ст.139 КАС України, відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 271, 272, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про визнання протиправними та скасування постанов,- відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня їх проголошення до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 16.09.2019 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна