Справа № 803/847/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7337/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Святецького В.В.

Судової-Хомюк Н.М.

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сорока Ю.Ю), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 15 год. 05 хв. 03 червня 2019 року, повне судове рішення складено 06 червня 2019 року, у справі №803/847/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

07.07.2017 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, просила скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №5 від 29 травня 2017 року в частині 5 867, 54 грн. та №5 від 24 травня 2017 року повністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа, обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Суд першої інстанції вказав, що якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, при цьому, землекористувач зобов`язаний сплачувати земельний податок за фактичне користування земельною ділянкою. Суд першої інстанції дійшов висновку, що право оренди земельної ділянки, що було предметом договору оренди землі від 14.11.2012, у позивача відсутнє з моменту закінчення строку цього договору, а саме з 16.11.2014.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що незалежно від оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, фізична особа, яка є власником будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачує земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані відповідні об`єкти нерухомості. Скаржник вказує, що юридичний факт з яким пов`язано виникнення у позивача обов`язку сплачувати земельний податок, є отримання у власність нерухомого майна (будівлі, споруди), а не державна реєстрація права користування земельною ділянкою, на якій розташовано таке майно. Скаржник вважає, що оскільки попередні умови користування були у формі оренди, то до позивача перейшло право користування земельною ділянкою саме на умовах оренди.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, позивача явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 14.11.2012 між Володимир - Волинською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (Орендарі) укладено Договір оренди землі, відповідно до умов якого орендарі прийняли в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5140 кв.м, в тому числі: 4406 кв.м - капітальна одноповерхова споруда, 705 кв.м. - під проїздами, проходами, площадками, 29 кв.м. - під спорудами. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, приміщення, які належать орендарям на праві власності.

Відповідно до пункту 10 вказаного Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації.

Згідно з пунктом 8 Договору такий укладено на 2 роки, після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення такого на новий строк. Дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який було укладено договір.

Відповідно до витягу з рішення Володимир-Волинської міської ради від 09.09.2015 №46/11 «Про поновлення, припинення договорів оренди земельних ділянок» вирішено поновити договори оренди земельних ділянок в цілях та розмірах шляхом укладення нових договорів оренди землі фізичними та юридичними особами, зокрема з ОСОБА_1 , та зобов`язати фізичні та юридичні особи у місячний термін укласти договори оренди землі та зареєструвати такі. У разі невиконання вказаного обов`язку впродовж шести календарних місяців з моменту прийняття вказаного рішення, таке втрачає чинність, а договір оренди вважається припиненим у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

24.05.2017 Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №5, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 6219,60 грн., а 29.05.2017 - повідомлення-рішення форми «Ф» №5, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб, зокрема за 2016 рік у розмірі 5867,54 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №161-XIV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з статтею 21 Закону №161-XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Підпунктами 14.1.136 та 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з підпунктом 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради листом №505/1.27/2-17 від 13.03.2017 повідомив Володимир -Волинську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області про несплату орендарями орендної плати за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зазначивши, що рішенням сесії Володимир-Волинської міської ради від 09.09.2015 №46/11 поновлено термін дії договору оренди даної земельної ділянки на п`ять років, в п`ятиденний термін після прийняття такого рішення проект договору оренди землі разом з витягом з рішення були передані в ЦНАП для подальшого підписання та державної реєстрації згідно статтями 125, 126 Земельного кодексу України і 25.11.2015, відповідно до опису видачі документів №П 5252, проект договору в трьох примірниках виданий землекористувачам, однак право оренди земельної ділянки в подальшому не зареєстровано.

В свою чергу, Договір оренди землі від 14.11.2012 припинив свою дію у зв`язку з закінчення строку, на який його було укладено - 16.11.2014.

Положеннями статті 33 Закону №161-ХІV встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Враховуючи, що додаткова угода так і не була укладена, державна реєстрація такої угоди не проводилася, тому право оренди земельної ділянки, що є предметом договору оренди землі від 14.11.2012, у позивача відсутнє з моменту закінчення строку цього договору, а саме з 16.11.2014.

Водночас, з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником 1/5 частки приміщення майстерні по ремонту комбайнів по АДРЕСА_2 , що підтверджується долученими до матеріалів справи договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.11.2007 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури Володимир-Волинської міської ради №54 від 11.07.2017 приміщенню майстерні по ремонту комбайнів по Луцькій, м. Володимир-Волинський, згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 27.11.2008 №476 «Про впорядкування вуличної нумерації будівель та земельних ділянок» присвоєно адресний номер 5-А, АДРЕСА_3 . Зимнівська.

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

В розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. При цьому, землекористувач зобов`язаний сплачувати земельний податок за фактичне користування земельною ділянкою.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 02 липня 2019 року (справа №819/1365/17), від 18 квітня 2019 року (справа №807/292/18), від 18 квітня 2019 року (справа №823/2344/18).

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Оскільки позивач набула право власності на частину споруди, приміщення майстерні по ремонту комбайнів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому до позивача перейшло право користування на земельну ділянку, на якій воно розміщене.

За таких обставин, враховуючи, що станом на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Договір оренди землі від 14.11.2012 припинив свою дію у зв`язку з закінчення строку, на який його було укладено, хоч право власності на земельну ділянку за позивачем не зареєстровано, однак зареєстровано право власності на частку нерухомого майна, яке розташоване на такій земельній ділянці, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку у позивача виникає обов`язок по сплаті земельного податку саме за користування земельною ділянкою, а не за оренду такої.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №5 від 29 травня 2017 року в частині 5 867, 54 грн. та №5 від 24 травня 2017 року повністю, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі №803/847/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т.І. Шинкар

Судді В.В. Святецький

Н.М.Судова-Хомюк

Повне судове рішення складено 12.09.2019