Справа № 300/423/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6395/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Мікули О.І., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та скасування рішення, за апеляційною скаргою Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року (суддя Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення Івано-Франківської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів № UA206000/2019/000114/2 від 05.02.2019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206000/2019/000114/2 від 05.02.2019. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1536 гривень 80 копійок.

Із таким судовим рішенням не погодилася Івано-Франківська митниця ДФС та подала апеляційну скаргу. Відповідач вважає, що рішення є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що під час митного оформлення позивачем автомобіля марки «Volksvagen Passat R-Line», об`єм двигуна - 1984 см. куб. (бензин), потужність двигуна -130 кВт, 2017 року виготовлення, не було подано митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, як визначено статтею 52 Митного кодексу України. При цьому, митницею було застосовано систему управління ризиками, згідно якої визначено, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Між декларантом та відповідачем консультація проводилась в усній формі, оскільки відповідно до частини 6 статті 55 Митного кодексу України вимоги декларанта про проведення консультації в письмові формі до митниці не надходило. За вказаних обставин, відповідачем прийнято картку відмови та оскаржуване рішення про коригування митної вартості, при цьому митна вартість товару визначена за резервним методом в сумі 9528 USD із застосуванням системи АСАУР 105-2, 106-2.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги.

Позивач та його представник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та пояснили, що інспектор митниці не пропонував надати документи щодо вартості автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 придбано у нерезидента ОСОБА_3 (через довірену особу) транспортний засіб - легковий автомобіль, вживаний, марки «Volksvagen Passat R-Line», об`єм двигуна - 1984 см. куб. (бензин), потужність двигуна - 130 кВт, 2017 року виготовлення, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 23.12.2018 (а.с. 14-17).

Згідно довіреності від 31.10.2018 позивач уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбати на його ім`я за кордоном за ціною та на умовах на власний розсуд транспортні засоби будь-якої марки та перегнати їх по місцю призначення (а.с. 12).

Декларантом ФОП ОСОБА_6 подано до Івано-Франківської митниці електронну митну декларацію № UA206010/2019/403389 від 30.01.2019, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме легковий автомобіль, вживаний, марки «Volksvagen Passat О-Line», об`єм двигуна - 1984 см. куб. (бензин), потужність двигуна - 130 кВт, 2017 року виготовлення (а.с. 77).

Судом встановлено, що у вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 5100 USD (а.с. 77).

Також, судом встановлено та не заперечується сторонами, що декларантом одночасно із митною декларацією надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, договір купівлі-продажу за №1517288 від 23.12.2018 (а.с. 14-17), інвойс SW24J123077259 від 24.01.2019, платіжне доручення в іноземній валюті від 24.01.2019 (а.с. 28), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA206010/2019/400362 від 04.01.2019, розписка про передачу транспортного засобу від 23.12.2018, розписка про отримання коштів від 24.01.2019 (а.с. 25-26), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 2250167 від 23.08.2018, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (а.с. 9-10).

Івано-Франківською митницею ДФС розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно частини 2 статті 264 Митного кодексу України.

Декларантом надано відповідь від 31.01.2019 та додано квитанцію про оплату транспортного засобу та інвойс, що підтверджує вартість автомобіля (а.с. 75).

05 лютого 2019 року Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206000/2019/000114/2, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з розбіжністю у поданих до митного оформлення документах, 2-5 методи визначення митної вартості (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2: «Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 VWAA7A30JC019972, валюта - USD, вартість - 9528, 00 доларів».

Також, у відповідності до частини 6 статті 54, частини 12 статті 264 Митного кодексу України, Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206000/2019/00114 від 05.02.2019, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з підстав коригування митної вартості товару (а.с. 69). У зв`язку з наведеним, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206000/2019/000114/2 від 05.02.2019, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів у розмірі 9528 USD.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цих рішень з наступних мотивів.

За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UA206010/2019/403389 від 30.01.2019, визначено за основним методом.

До митної декларації декларантом подано документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору, зокрема договір купівлі-продажу за №1517288 від 23.12.2018 (а.с. 14-17), інвойс SW24J123077259 від 24.01.2019, платіжне доручення в іноземній валюті за № 0408004 від 24.01.2019 (а.с. 28), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA206010/2019/400362 від 04.01.2019, розписка про передачу транспортного засобу від 23.12.2018, розписка про отримання коштів від 24.01.2019 (а.с. 25-26).

Згідно договору купівлі-продажу за № 1517288 від 23.12.2018 (а.с. 14-17), покупцем вживаного автомобіля марки «Volksvagen Passat R-Line», об`єм двигуна - 1984 см. куб. (бензин), потужність двигуна -130 кВт, 2017 року виготовлення, є ОСОБА_7 , уповноважений на такі дії позивачем відповідно до довіреності за № 1029 від 31.10.2018 (а.с. 12).

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст договору купівлі-продажу від 23.12.2018, а також платіжного доручення за № 0408004 від 24.01.2019 (а.с. 27, 28), в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Грузинської Демократичної Республіки інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем ОСОБА_8 автомобіля марки «Volksvagen Passat R-Line», та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 5100 USD та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

При цьому, у відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в документах містяться відомості про продавця, його адресу.

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі № 809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі № 21-127а15 та від 02.06.2015 в справі № 21-498а15.

Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.09.2012 в справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 в справі № 826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів сплати за автомобіль коштів в сумі 5100 доларів через те, що отримувачем коштів згідно платіжного доручення був ОСОБА_9 , а не власник ОСОБА_10 , суд відхиляє, адже ці гроші були перераховані зазначеній особі з метою придбання автомобіля на підставі договору доручення, а в матеріалах справи наявна копія розписки ОСОБА_3 про отримання 5100 доларів США від ОСОБА_11 ОСОБА_12 за автомобіль згідно договору від 24 січня 2019 року.

Суд зазначає, що позивач подав до митного органу на його запит квитанцію про оплату товару і інвойс, що підтверджує вартість.

При цьому, відповідач не надав суду доказів витребовування у позивача під час процедури консультацій відомостей щодо складових вартості ввезеного автомобіля, зокрема щодо вартості транспортування.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач безпідставно не застосував перший метод визначення вартості за ціною договору, посилаючись на неподання декларантом необхідних підтверджуючих документів.

Також, відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Доводи апелянта про те, що декларант погодився із прийнятим рішенням про коригування митної вартості та визначеною митним органом митною вартістю, суд відхиляє, так як це не стосується предмету доказування у даній справі і не впливає на законність оскаржуваних у судовому порядку рішень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зі змісту рішення зрозуміло мотиви, з яких суд дійшов висновку про задоволення позову, а тому оскаржуване судове рішення є обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 300/423/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді О. І. Мікула
В. Я. Качмар
Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.