Справа № 520/7961/19
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 р. № 520/7961/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовського Романа Вікторовича, що були винесені в ході виконавчого провадження №55967611, а саме про накладення на ОСОБА_1 штрафів за невиконання боржником 29 липня 2019 року (постанова від 30 липня 2019 року), 30 липня 2019 року (постанова від 31 липня 2019 року), 01 серпня 2019 року (постанова від 02 серпня 2019 року), 02 серпня 2019 року (постанова від 05 серпня 2019 року), 05 вересня 2019 року, 06 серпня 2019 року (постанова від 07 серпня 2019 року), 08 серпня 2019 року (постанова від 08 серпня 2019 року), 03 серпня 2019 року, 05 серпня 2019 року, 09 серпня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Харків від 17 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані постанови винесено всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У судове засідання, призначене на 12 вересня 2019 року, представник позивача, якого було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи - не прибув.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. 11.09.2019 надав до суду клопотання, в якому просить суд розгляд справи проводити за його відсутністю. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Третя особа 12.09.2019 подав до суду клопотання, в якому просить суд розгляд справи проводити за його відсутністю. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у письмовому провадженні, оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно до вимог статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 19 лютого 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист по справі №635/402/17 яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у вихованні.

13 березня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському на Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області В`юнником Костянтином Сергійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55967611 на виконання виконавчого листа, виданого 19 лютого 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова по справі №635/402/17.

Ленінським районним судом м. Харкова в ухвалі від 05 жовтня 2018 року встановлено: «Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця встановлено строк для самостійного виконання рішення суду 10 (десять) робочих днів. Однак, боржник відмовилася добровільно виконувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі №635/402/17, що підтверджується актом державного виконавця від 05 травня 2018 року.»

Державним виконавцем 04 жовтня 2018 року на підставі ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 , в розмірі 1700,00 грн., та зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Також боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Постанова, направлено для виконання боржнику.

Після винесення постанови Державного виконавця від 04 жовтня 2018 року про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн., пізніше ще було винесено постанови про накладення штрафів в розмірі 3400, 00 грн., в тому числі і оскаржувані постанови за невиконання боржником 29 липня 2019 року (постанова від 30 липня 2019 року), 30 липня 2019 року (постанова від 31 липня 2019 року), 01 серпня 2019 року (постанова від 02 серпня 2019 року), 02 серпня 2019 року (постанова від 05 серпня 2019 року), 05 вересня 2019 року, 06 серпня 2019 року (постанова від 07 серпня 2019 року), 08 серпня 2019 року (постанова від 08 серпня 2019 року), 03 серпня 2019 року, 05 серпня 2019 року, 09 серпня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Харків від 17 січня 2018 року.

Суд зазначає, що державним виконавцем постанови були винесені на підставі ч. 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду без поважних причин.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавче провадження здійснюється на засадах справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 2 червня 2016 року, підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 02.04.2012 №512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В пункті 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 02.04.2012 №512/5, встановлено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням; назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

Суд, дослідивши оскаржувані постанови, зазначає, що їх зміст відповідає обов`язковим вимогам складання, які встановленні в п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 02.04.2012 №512/5.

Постановами про накладання штрафів на позивача за невиконання без поважних причин рішення суду зазначено про вимогу виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Дані постанови винесено відповідачем після того, як сплинув передбачений ч. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" 10-денний строк виконання рішення, а отже право позивача на добровільне виконання рішення суду не порушено.

Також судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про поважність невиконання позивачем судового рішення. Хоча, згідно ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 9 розділу 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджено Міністерством Юстиції України наказом № 512/5 зазначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження". У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, вищезазначене дозволяє стверджувати про те, що положення Інструкції №512/5 відповідає Закону України "Про виконавче провадження" та роз`яснює, що кожне наступне ухиляння боржника від виконання судового рішення в таких справах свідчить про повторність його невиконання та має негативний наслідок для боржника у вигляді накладення штрафу. Тобто, у разі коли державний виконавець встановлює щоразу невиконання судового рішення без поважних причин, то в такому випадку він складає акт та виносить постанову про накладення штрафу.

Також суд зазначає, що згідно із Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, що набрав чинності 28 серпня 2018 року, Закон України "Про виконавче провадження" доповнено статтею 64-1. Зазначена стаття визначає порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною. Зокрема, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувана з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.

Отже, умовою до накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. В залежності від особливостей виконавчого документа поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання судового рішення, і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Відповідно до ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", пунктів 8, 9 розділу IX Інструкції №512/5 у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Таким чином, повторне невиконання судового рішення матиме місце, коли після накладення штрафу боржник не вчинив дій до яких його було зобов`язано для виконання судового рішення і під час повторної перевірки державним виконавцем відносно виконання чи невиконання судового рішення складено акт про повторне невиконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року в справі №815/7227/16.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про поважність невиконання боржником судового рішення. Хоча, згідно ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження": сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Також суд зазначає, що у листі директора департаменту державної виконавчої служби щодо виконання рішень про встановлення побачень з дитиною, рішень про усуненні перешкод у побаченні з дитиною в якому для державних виконавців надається чітке роз`яснення порядку виконання такої категорії справ.

Так, в листі вказано, що «при можному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець повинен винести постанову пронакладення на боржника штрафу в подвійному розмірі». Державний виконавець при винесенні Рішення не може ігнорувати ні Інструкцією з організації примусовоговиконання рішень, ні роз`яснень від вище стоячих органів.

Так, Колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду при розгляді справи №821/1568/16 у п. 17-23 постанови від 12 грудня 2018 року наголосила, що «...відповідно до статті 75 Закону №606-ХІV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Відповідно до статті 89 Закону №606- XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржника без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення)».

Крім того, Верховний Суд при розгляді справи №818/348/18 у постанові від 31 жовтня 2018 року звернув увагу на те, що «... пункт 16 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404Л/ІІІ «Про виконавче провадження»: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Частини 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження»: у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено».

Аналогічна правова позиція була викладена і в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду при розгляді справи № 822/1079/17 від 20 березня 2019 року.

Враховуючи позицію Верховного Суду є всі підстави стверджувати, що накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення є мірою юридичної відповідальності, яка має стимулювати його негайно здійснити дії задля його виконання. У випадку, коли боржник ігнорує ці вимоги без поважних причин, то він на законних підставах притягується до відповідальності у вигляді накладення на нього штрафних санкцій. Такі дії держави в особі відповідних органів є виправданими та мають легітимну мету - відновлення прав стягувача. Тому, за кожне повторне невиконання судового рішення боржник притягується до юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 271-272, 287, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вул. Москалівська, буд. 58, м. Харків, 61004, ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов