Справа № 140/2616/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2616/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Шепталової А.П.,

представника позивача Соколова ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коренги А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Держпраці у Волинській області до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Управління Держпраці у Волинській області (далі - Управління Держпраці, позивач) звернулося з позовною заявою до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Перший відділ ДВС, відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Першого відділу ДВС П`ясецького Р.В. від 08 серпня 2019 року про повернення без прийняття до виконання виконавчого документа - постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС; зобов`язати вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаної постанови (а.с.3-12, 28-29).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що 22 квітня 2019 року відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, першим заступником начальника Управління Держпраці Бондарчуком Ю.Т. було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС, яка у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та містить всі необхідні відомості, встановлені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки штраф у добровільному порядку боржником сплачено не було, то позивач листом від 27 травня 2019 року вказану постанову скерував для примусового виконання до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Другий відділ ДВС). Однак Другий відділ ДВС листом від 17 липня 2019 року №03-04-35/35805 повідомив Управління Держпраці про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пред`явленням виконавчого документа не за місцем виконання (повідомлення від 03 червня 2019 року №2788). 18 липня 2019 року позивач скерував заяву та дублікат вищезазначеної постанови для примусового виконання Першому відділу ДВС, які були отримані останнім того ж дня. Однак старший державний виконавець Першого відділу ДВС П`ясецький Р.В. повідомленням від 08 серпня 2019 року повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку із пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, яке Управління Держпраці отримало 19 серпня 2019 року.

Позивач вважає дії Першого відділу ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу такими, що суперечать вимогам закону та порушують його права як стягувача у виконавчому провадженні. Зазначив, що останнім днем строку пред`явлення до виконання постанови від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС є 23 липня 2019 року. Крім того, згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі його пред`явлення до виконання. Відтак, навіть не беручи до уваги строк переривання пред`явлення постанови до виконання з 27 травня 2019 року по 03 червня 2019 року, звернення Управлінням Держпраці постанови до примусового виконання 18 липня 2019 року здійснене в межах встановленого законом тримісячного строку. Також, посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження», Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, позивач вказує, що державним виконавцем порушено строки розгляду питання щодо відкриття виконавчого провадження та повідомлення про це стягувача.

З огляду на вказані вище підстави позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 02 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов представник відповідача заперечив позовні вимоги (а.с.39-40). В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачами є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Перед відкриттям виконавчого провадження старшим державним виконавцем П`ясецьким Р.В. було здійснено перевірку виконавчого документа постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС на відповідність вимогам, визначеним статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», та було встановлено, що строк пред`явлення його до виконання до 23 липня 2019 року. Однак ця постанова була пред`явлена до виконання 07 серпня 2019 року, тобто з пропущенням тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідач заперечує доводи позивача про те, що дана постанова пред`явлена до виконання 23 липня 2019 року, оскільки ця обставина спростовується відбитком відповідного штампа з датою 07 серпня 2019 року, а супровідний лист Управління Держпраці не містить ні вихідної дати, ні номера. Також зауважив, що поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання можливе виключно лише стосовно виконавчих документів, як видані судом. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримує з підстав, наведених у позовній заяві; представник відповідача позов заперечує та у задоволенні позовних вимог просить відмовити з наведених у відзиві підстав.

Заслухавши усні пояснення представників сторін (вступне слово), перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, суд встановив такі обставини.

22 квітня 2019 року першим заступником начальника Управління Держпраці Бондарчуком Ю.Т. було винесено постанову №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 125190,00 грн. на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за порушення частини третьої статті 24 КЗпП України (а.с.22). Згідно з цією постановою штраф підлягає сплаті до Державного бюджету України протягом одного місяця з дня прийняття постанови; дата набрання постановою законної сили 23 квітня 2019 року, а строк пред`явлення її до виконання до 23 липня 2019 року (включно).

Листом від 27 травня 2019 року №1703/09 Управління Держпраці направило постанову від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС для примусового виконання до Другого відділу ДВС (а.с.14-16). Листом від 17 липня 2019 року №03-04-35/35805 Другий відділ ДВС повідомив Управління Держпраці, що на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з пред`явленням виконавчого документа не за місцем виконання повідомленням від 03 червня 2019 року №27288 виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання; одночасно інформовано про помилкове направлення відділом копії вказаного повідомлення разом з оригіналом постанови боржнику ОСОБА_2 та рекомендовано стягувачу видати дублікат вказаної постанови (а.с.17-18).

18 липня 2019 року Управління Держпраці листом №2248/09 скерувало Першому відділу ДВС для примусового виконання дублікат постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС та заяву про її примусове виконання. Як вбачається з відбитку штампа вхідної кореспонденції, Перший відділ ДВС отримав зазначені документи в той же день (а.с.35-36). Проте старший державний виконавець Першого відділу ДВС П`ясецький Р.В. 08 серпня 2019 року повернув позивачу постанову про накладення штрафу від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, про що надіслав Управлінню Держпраці відповідне повідомлення від 08 серпня 2019 року №21752 (а.с.37-39), яке позивач отримав 19 серпня 2019 року (а.с.23-24).

Не погодившись із діями відповідача щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (пункт 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постанова Управління Держпраці про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС прийнята відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509). Цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Пунктом 8 Порядку №509 передбачено, що постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики <…>. За правилами, встановленими пунктами 9, 11 Порядку №509 штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу. Не сплачені у добровільному порядку штрафи, передбачені частиною другою статті 265 КЗпП України, стягуються органами державної виконавчої служби.

З наведеного слідує, що постанова Управління Держпраці про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС є виконавчим документом та у разі несплати штрафу суб`єктом господарювання (боржником) добровільно підлягає виконанню у примусовому порядку згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Вимоги до виконавчого документа визначено статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що у даному випадку відповідачем не встановлено недоліків в оформленні виконавчого документа - постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 вказаного Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, з наведеного можна зробити висновок, що оскільки постанова органів Держпраці про накладення штрафу є виконавчим документом, стягувачем за яким є держава, то вона може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС була повернута відповідачем саме на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак, з огляду на доводи сторін суду належить перевірити питання дотримання позивачем як стягувачем строків звернення зазначеної постанови до примусового виконання органами державної виконавчої служби та наявність (відсутність) підстав для повернення відповідачем виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу.

Надаючи оцінку доводам сторін, судом встановлено, що строк пред`явлення до примусового виконання зазначеної постанови від 22 квітня 2019 року розпочинає перебіг з 23 квітня 2019 року, як про це зазначено у самій постанові.

Частиною третьою статті 254 Цивільного кодексу України обумовлено, що строк, визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, встановлений частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» тримісячний строк пред`явлення до виконання закінчується 23 липня 2019 року. Ця обставинами сторонами не заперечується.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802; далі Інструкція №512/5).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа. У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (пункти 4, 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5).

З матеріалів справи встановлено, що 18 липня 2019 року Управління Держпраці дублікат постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС разом із заявою про примусове виконання цієї постанови пред`явило до Першого відділу ДВС, про що свідчить відбиток реєстраційного штампа відповідача на примірнику супровідного листа від 18 липня 2019 року №2248/09 (а.с.35-36). Лист за такими реквізитами зареєстрований у журналі вихідної кореспонденції, оглянутому у судовому засіданні (витяг на а.с.64-66). Цим супровідним листом до Першого відділу ДВС скеровано не лише постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС (дублікат) із завою про її виконання, а також і дублікат постанови від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/1-ФС із заявою про виконання останньої, а також копію листа Другого відділу ДВС від 17 липня 2019 року №03-04-35/35805, куди спочатку зазначені заяви ще 28 травня 2019 року були спрямовані та повернуті без прийняття до виконання стягувачу.

Примірник супровідного листа Управління Держпраці від 18 липня 2019 року №2248/09 відповідач на вимогу суду не надав; представник відповідача повідомив, що такий у Першому відділі ДВС відсутній. Натомість, надав суду заяву Управління Держпраці (без вихідного номера та дати) про примусове виконання постанови від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС з відбитком реєстраційного штампа Першого відділу ДВС від 07 серпня 2019 року вх. №10265/03-3-38 (а.с.50); також у відповідача наявний супровідний лист Управління Держпраці від 18 липня 2019 року №2247/09 з відбитком реєстраційного штампа Першого відділу ДВС від 07 серпня 2019 року вх. №10254/03-3-28, який за змістом є аналогічним супровідному листу від 18 липня 2019 року №2248/09, наявного у позивача (з відбитком реєстраційного штампа Першого відділу ДВС від 18 липня 2019 року).

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що Управлінням Держпраці у журналі вихідної кореспонденції за 2019 рік (витяг на а.с.64-66) 18 липня 2019 року помилково двічі зареєстровано один і той же супровідний лист, яким скеровувалися до виконання дублікат постанови від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/1-ФС та дублікат постанови від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС (№2247/09 та №2248/09).

З урахуванням наведеного суд вважає, що оскільки на примірнику листа від 18 липня 2019 року №2248/09 про скерування Першому відділу ДВС дубліката постанови від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС, який має позивач, наявний відбиток реєстраційного штампа відповідача від 18 липня 2019 року, то це засвідчує факт прийняття документів відповідачем саме 18 липня 2019 року. Факт реєстрації заяви відповідачем 07 серпня 2019 року (іншого примірника) не спростовує факту пред`явлення стягувачем виконавчого документа до примусового виконання в межах тримісячного строку, встановленого законом, тобто 18 липня 2019 року, як зазначено на примірнику листа Управління Держпраці. На думку суду, дату реєстрації виконавчого документа не можна ототожнювати з датою пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за №1126/29256), вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) і реєструється у Системі в день її надходження. У разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється невідкладно після відновлення функціонування Системи. Дата реєстрації та вхідний номер документа, що є номером за порядком у відповідному році, формуються Системою автоматично.

Втім, порушення органом примусового виконання рішень правил реєстрації кореспонденції не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві, адже підстави для повернення виконавчого документа визначені частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки заява була прийнята відповідачем 18 липня 2019 року (у межах строку пред`явлення до виконання, тобто до 23 липня 2019 року включно), то це виключає можливість повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 4 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач не довів наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки матеріалами справи підтверджено факт пред`явлення Управлінням Держпраці постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року № ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС до примусового виконання в межах строку, встановленого частиною першою статті 12 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС П`ясецького Р.В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не ґрунтуються на нормах закону, не відповідають принципам обґрунтованості, розсудливості, відтак, такі дії є протиправними.

Стосовно доводів позивача про порушення державним виконавцем строку розгляду питання щодо відкриття виконавчого провадження та повідомлення про це стягувача, варто зазначити, що згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Також пунктом 4 розділу III Інструкції №512/5 визначено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Оскільки встановлені судом обставини свідчать про безпідставність дій відповідача щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, тому позовні вимоги належить задовольнити з цих мотивів.

Виходячи із наданих пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття судом рішення про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Першого відділу ДВС П`ясецького Р.В. щодо повернення без прийняття до виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ 407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС та зобов`язання відповідача вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за цією постановою.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 268, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Управління Держпраці у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22 В, ідентифікаційний код юридичної особи 39810267) до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27а, ідентифікаційний код юридичної особи 35041461) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області П`ясецького Р.В. щодо повернення виконавчого документа постанови Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22 квітня 2019 року №ВЛ407/1645/НП/ВП/АВ/ТД/2-ФС.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ж.В. Каленюк