Справа № 200/4675/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року справа №200/4675/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Міронової Г.М., секретар судового засідання Кобець О.А., за участі представників позивача Півцаєвої В.О., Куртенок С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (повне судове рішення складено 25 липня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/4675/19-а (суддя в І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Шахта імені О.Ф. Засядька» (далі - ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька», платник податків) звернулося до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що актом перевірки № 16657/20-40-12-07-19/00174846 від 15.11.2018 відповідачем встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, визначеного п.57.1 ст.57, п.257.4, 257.5 ст.257 Податкового кодексу України (далі ПК України). Оскільки контролюючим органом станом на дату складання акту камеральної перевірки не визначались грошові зобов`язання ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, узгодженими грошовими зобов`язаннями є тільки ті, які самостійно обчислені ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька». Жодні інші грошові зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, у тому числі й з авансових внесків, не обчислювались та не відображались у податковому розрахунку за III квартал 2015 року, а отже не можуть вважатись узгодженими зобов`язаннями.

Вважає, що обставини, зазначені у акті камеральної перевірки не свідчать про наявність порушень, відповідальність за вчинення яких передбачена ст. 126 ПК України, а розмір штрафу, зазначеного у спірному рішенні, може розраховуватись виключно у відсотках до погашеної суми податкового боргу (тобто узгодженого грошового зобов`язання), якими не можуть вважатись авансові внески з рентної плати.

Посилаючись на норми ПК України та інші нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2019 № .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема, апелянт наголошує, що граничним терміном сплати авансового внеску з рентної плати за листопад 2015 року є 30.11.2015, а фактична сплата відбулась 18.02.2016, затримка складає 80 днів, отже до платника податків правомірно було застосовано штрафні санкції відповідно до ст. 126 ПК України. Суми авансових внесків в інтегрованій картці платником податків були розраховані з однієї третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період, при цьому підприємством проводилась сплата до бюджету з рентної плати відповідно до визначених в податкових деклараціях з рентної плати без врахування сплати по нарахованим авансовим внескам відповідно до п. 257.4 ст. 257 ПК України. Також апелянт наголошує, що неналежне виконання обов`язку зі сплати авансового внеску за листопад 2015 року, яке було встановлено контролюючим органом, мало місце 30.11.2015, тому застосуванню у спірних правовідносинах підлягає саме п. 257.4 ст. 257 ПК України (у редакції, яка діяла до 01.01.2016).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15 листопада 2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області була проведена камеральна перевірка ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань по платі за користування надрами для видобування вуглеводневої сировини.

За результатами перевірки складений акт № 16657/20-40-12-07-19/00174846 від 15.11.2018, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку, що дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату платником податків авансових внесків з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року (природного газу та газового конденсату), чим порушено пункт 257.4 статті 257 розділу ІІ ПК України та узгоджених податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу, газового конденсату) за IV квартал 2015 року, чим порушено п. 57.1 ст. 57, п. 257.5 ст. 257 розділу ІІ ПК України.

23 листопада 2018 року позивачем надіслано заперечення до вказаного акту перевірки (а.с.16), які залишені без задоволення відповідно до листа ГУ ДФС у Харківській області № 50645/10/20-40-12-0724 від 04.12.2018.

06 грудня 2018 року ГУ ДФС у Харківській області на підставі акту перевірки від 15 листопада 2018 року № 16657/20-40-12-07-19/00174846 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за затримку від 31 до 51 календарних днів сплати грошового зобов`язання на позивача накладено штраф у розмірі 20% на загальну суму 16 972,31 грн. (а.с.35).

06 грудня 2018 року ГУ ДФС у Харківській області на підставі акту перевірки від 15 листопада 2018 року № 16657/20-40-12-07-19/00174846 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за затримку від 31 до 81 календарних днів сплати грошового зобов`язання на позивача накладено штраф у розмірі 20% на загальну суму 877 606,70 грн. (а.с.37).

20 грудня 2018 року позивачем оскаржено зазначені рішення до Державної фіскальної служби України. Рішенням Державної фіскальної служби України від 25.02.2019 вищевказані податкові повідомлення-рішення скасовані в частині подання уточнюючих розрахунків на зменшення податкових зобов`язань, в іншій частині рішення залишені без змін (а.с.46-50).

19.03.2019 ГУ ДФС у Харківській області, на виконання вказаного рішення про результати розгляду скарги, винесено податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 18 000,00 грн. (а.с.142).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу. При цьому, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення. У свою чергу, відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України (у редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно п.п.252.1.1 п.252.1 ст.252 ПК України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Відповідно до п.252.3 ст.252 ПК України об`єктом оподаткування рентною платою за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій у користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин у податковому (звітному) періоді, приведеної у відповідність із стандартом, встановленим галузевим законодавством, до якої належать: 252.3.1. обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин з надр на території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими, ніж платник рентної плати, суб`єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною; 252.3.2. обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин з відходів (втрат, хвостів тощо) гірничого виробництва, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими, ніж платник рентної плати, суб`єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, якщо для її видобутку відповідно до законодавства необхідно отримати спеціальний дозвіл.

Згідно приписів п.252.6 ст.252 ПК України базою оподаткування рентною платою за користування надрами для видобування корисних копалин є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства).

Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.

Платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки (п.257.2, п.257.3 ст.257 Кодексу).

На час виконання позивачем податкового зобов`язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин: природного газу та газового конденсату за третій квартал 2015 року п. 257.4 ст. 257 ПК України було встановлено, що у податковому (звітному) періоді платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та платники рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період.

Але при цьому, додаток 2 до Розрахунку податкового зобов`язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин передбачав тільки суму щоквартального зобов`язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, що узгоджувалося з нормами п.257.1 ст.257 ПК України, які діяли на час виконання позивачем податкового зобов`язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ квартал 2015 року, і якими було встановлено, що базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Згідно з п. 54.3. ст. 54 ПК України (чинній на дату прийняття спірного рішення) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: 54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; 54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; 54.5. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що п. 71 Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» у ст. 257 ПК України виключено п. 257.4, зазначені зміни набрали чинності 01 січня 2016 року.

Отже, на дату складання податковим органом акту перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень норма п. 257.4 ст. 257 ПК України, яка передбачала сплату авансових внесків з рентної плати у податковому (звітному) періоді, втратила чинність.

Відповідно до п. 11 Підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм п. 7 цього підрозділу).

Крім того, відповідачем застосовано штрафні санкції на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України, яка до 01 січня 2016 року передбачала відповідальність за не сплату узгодженої суми грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом тощо. На час проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення п. 126 ст. 126 ПК України, як вже зазначалось судом вище, передбачає відповідальність у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання.

Отже, посилання апелянта в апеляційній скарзі на положення ст. 126 ПК України в редакції, яка втратила чинність 01 січня 2016 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки така норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Також в обґрунтування правомірності спірного рішення ГУ ДФС у Харківській області посилається на правову позицію Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 816/1914/16, відповідно до якої до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що спірна ситуація прямо врегульована чіткими приписами до п. 11 Підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що станом на 19 березня 2019 року (день прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків передбачалась лише за не сплату узгодженої суми грошового зобов`язання, тому податкове повідомлення-рішення № від 19.03.2019 є протиправними та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Приписами статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ч. 1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги, натомість відповідачем не надано достатніх та належних доказів правомірності застосування штрафних санкцій до платника податків, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 200/4675/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення 17 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Г. М. Міронова