Справа № 560/1932/19
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1932/19
РІШЕННЯ

іменем України

13 вересня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.12.2018 №2707/П-8, зобов`язати відповідача перевести його на пенсію у разі втрати годувальника відповідно закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що є особою з інвалідністю з дитинства до досягнення 18-річного віку. Вказав, що звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення йому пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що відсутня архівна пенсійна справа або інші документи, які б свідчили про наявність у батька групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби. Вважає таку відмову протиправною, оскільки його батько служив у 188 стрілецькому полку 106 стрілецької дивізії з 15.02.1943 по 11.05.1945, 17.07.1944 був поранений. 02.09.1944 визнаний непридатний до військової служби із виключенням з обліку, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Факт того, що його батько був військовослужбовцем та отримав поранення внаслідок чого був визнаним непридатним до військової служби із виключенням з обліку підтверджується архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 11.03.2010 №8/67958 та архівною довідкою від 15.09.2009 №6/4/0-1354. Також зазначив, що відповідно до пенсійного посвідчення його матері від 07.11.1957 №180 їй призначена пенсія як сім`ї загиблого. Вважає, що має право на пенсію в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців відповідно до статті 29 Закону №2262-ХІІ. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності Законом №2262-ХІІ. ОСОБА_2 на обліку в пенсійному органі як отримувач пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ не перебував, пенсійних виплат не отримував. Позивач при зверненні до пенсійного органу не надав висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби). Оскільки відсутня архівна справа або інші документи, які б свідчили про наявність у годувальника групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, та, враховуючи, що пенсія відповідно до Закону №2262-ХІІ годувальнику не призначалась, то відсутні підстави для призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 01.07.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення такого строку, залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 .

Ухвалою від 09.07.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 05.08.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 13.09.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про залишення позовних вимог за період з 27.11.2018 по 24.06.2019 без розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію у разі втрати годувальника відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

27.11.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Листом від 14.12.2018 №2707/П-8 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що визначити право ОСОБА_2 на пенсію по інвалідності, а відповідно і право позивача на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ немає можливості, оскільки відсутня архівна справа або інші документи, які б свідчили про наявність у годувальника групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначає Закон 2262-ХІІ.

За змістом статті 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Відповідно до положень статті 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Статтею 37 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Порядок №3-1).

Пунктом 10 Порядку №3-1 передбачено, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Таким чином, пенсія в разі втрати годувальника у розмірах, визначених Законом №2262-ХІІ призначається особі, яка є членом сім`ї військовослужбовця, якщо годувальник помер внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби.

Тобто, обов`язковою умовою для визнання за членом сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника у розмірах, визначених статтею 37 Закону №2262-ХІІ, є наявність права померлого на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Суд встановив, що в матеріалах пенсійної справи позивача містяться довідка центрального архіву Міністерства оборони Російської федерації від 11.03.2010 № 8/6758 про призов на службу і поранення батька позивача ОСОБА_2 , довідки Центрального архіву військово-медичних документів від 15.09.2009 №6/4/0-1354 та від 26.04.2018 №6/4/1-219, якими підтверджений факт отримання ОСОБА_2 поранення та лікування в госпіталі.

Отже, вказаними довідками підтверджений лише факт того, що ОСОБА_2 був військовослужбовцем та отримав поранення, внаслідок чого був визнаним непридатним до військової служби.

Під час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії позивач не надав доказів того, що годувальник помер внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби. Доказів наявності права ОСОБА_2 на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ та доказів того, що останній помер внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, позивач суду також не надав.

Пенсійне посвідчення матері позивача від 07.11.1957 №180, відповідно до якого останній призначена пенсія як сім`ї загиблого, не є доказом смерті годувальника внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження військової служби.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії у разі втрати годувальника у розмірах, визначених Законом №2262-ХІІ, оскільки відсутній документ, який свідчить, що смерть годувальника настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду відповідач довів правомірність відмови, викладеної в листі від 14.12.2018 №2707/П-8. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовний вимог та звільненні позивача від сплати судового збору відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судовий збір з відповідача не стягується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя Г.В. Лабань