Справа № 320/2332/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року №320/2332/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Терлецької О.О., при секретарі судового засідання Спасібко Ю.М.,

за участю:

представника позивача - Ніколаєнко О.О.,

представника відповідача - Куліда А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД ІМПЕКС" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД ІМПЕКС" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області форми "Р" від 23.04.2019 року №, від 23.04.2019 року №, форми "В4" від 23.04.2019 року № , форми "П" від 23.04.2019 року №.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ФУД ІМПЕКС" не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що призвело до незаконного винесення спірних податкових повідомлень - рішень,а тому вважає, що такі рішення мають бути скасовані.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених у письмовому відзиві, представник відповідача просив суд відмовити в його задоволенні та вказував на обставини, які на його думку свідчать про те, що ГУ ДФС у Київській області під час прийняття оспорюваних рішень, діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУД ІМПЕКС» зареєстроване як юридична особа 15.09.2015 року №0007426 (код за ), перебуває на обліку в Броварської ОДПІ (м. Бровари) ГУ ДФС у Київській області. Основним видом економічної діяльності підприємства є оптова торгівля фруктами й овочами (код КВЕД 46.31); неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Головне управління ДФС у Київській області у період з 20.02.2019 по 13.03.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фуд Імпекс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01,2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальне обов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт від 20.03.2019 року № 226/10-36-14-01/40010187 (далі - Акт).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено наступні порушення ТОВ «Фуд Імпекс»:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого Товариством занижено податок на прибуток на загальну суму 26080315,0 грн. та зменшене від`ємне значення об`єкта оподаткування по податку на прибуток за З квартал на суму 1749520,0 грн.;

- п. 44.1, п. 44.6. ст. 44, п.185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 23665083,0 грн. та завищено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 5419907,0 грн.

Вказані в акті порушення здебільшого ґрунтуються на висновках податкового органу про не підтвердження позивачем факту здійснення господарських операцій з ПП «Лібра-Трейд».

За результатами перевірки на підставі складеного акта, відповідачем 23 квітня 2019 року винесено податкові повідомлення-рішення (отримані позивачем 02.05.2019р.):

- № про збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ «Фуд Імпекс» за податком на прибуток на загальну суму 32600393, 75 грн., з яких 26080315,0 грн. за податковими зобов`язаннями та 6520078, 75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ «Фуд Імпекс» за податком на додану вартість на загальну суму 29581353,75 грн, з яких 23665083,0 грн. за податковими зобов`язаннями та 5916270,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5419907,0 грн.;

- № , яким завищена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 174520,0 грн.

Не погодившись із вказаними висновками акта перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно положень статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

При цьому, сама по собі несплата податку продавцем при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Таким чином, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Кодексу податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Долучені до матеріалів справи докази підтвердужють наступні обставини щодо формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинах з ПП «Лібра-Трейд».

01.02.2017 між ТОВ «Фуд Імпекс», покупець, та ПП «Лібра-Трейд», постачальник, було укладено Договір поставки № 25-17, відповідно до умов якого постачальник поставляє окремими партіями, а покупець приймає й сплачує на умовах, викладених у Договорі наступний товар: свіжі фрукти та овочі (банани, цитрусові тощо в асортименті).

Кількість, розгорнутий асортимент, ціна конкретної партії та одиниці товару, що постачається, визначаються в накладних (специфікаціях), що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до Розділу 2 Договору ціна товару зазначена в накладних до конкретної партії і вважається погодженою між постачальником і покупцем при наявності підписів повноважних представників обох сторін договору. У цьому випадку накладні виконують функцію специфікації. Загальний обсяг і вартість товару, поставленого за даним договором, складається з вартісних і кількісних показників накладних по кожній окремій партії поставленої в період дії цього договору.

Згідно з Додатковою угодою № 1 від 01.05.2017 до Договору поставки № 25-17 від 01.02.2017 покупець зобов`язується оплачувати товари, поставлені постачальником, з відстроченням платежу 90 календарних днів з дати поставки кожної партії товару.

Строки та умови поставки товару визначено у Розділі 4 цього Договору. Постачальник поставляє товари на умовах зі складу постачальника або терміналу порту. Перевезення здійснюється автотранспортом за рахунок покупця. Умови поставки товару можуть змінюватись за додатковою згодою сторін з компенсацією транспортних видатків стороні, що доставляє або коректуванням ціни товару. Умови додаткових угод можуть бути погоджені сторонами за допомогою факсимільного зв`язку. Датою переходу права власності на товар, вважається дата приймання товару покупцем, зазначена в накладних. З моменту поставки товару всі ризики пошкодження або раптової загибелі, пов`язані з ним, переходять до покупця.

Якість товару, що поставляється, повинна відповідати відповідати вимогам чинних ДСТУ, санітарним, гігієнічним та іншим нормам, встановленим для даного виду товару. Кількість і асортимент товару повинні відповідати накладним і заявці покупця (п.5.1. Договору).

Приймання товару по кількості і якості здійснюється на складі продавця в присутності вповноважених представників. В накладних на товар, оформлюваних постачальником, вказується прізвище й ініціали особи, уповноваженої передати товар покупцю (п. 5.2. Договору).

На виконання умов Договору поставки № 25-17 від 01.02.2017 ПП «Лібра- Трейд» складено видаткові, які містять всі необхідні реквізити первинного документу відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та податкові накладні.

Проте, як слідує із змісту акту перевірки податковий орган дійшов висновку, що вище зазначенні господарські операції не відбулися.

Податковий орган вказує, що в підсистемі ІС „Податковий блок", «Єдиний реєстр податкових накладних», «Єдиний державний реєстр судових рішень» наявна наступна інформація щодо контрагенту ТОВ «Фуд Імпекс» - ПП «Лібра-Трейд»:

- акт позапланової перевірки від 28.02.2019 № 48/26-15-14-07-02-10/35932074 ПП «Лібра-Трейд» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018;

- акт планової перевірки від 10.12.2018 № 308/26-15-14-07-02-10/35932074 ПП «Лібра- Трейд» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018;

- кримінальне провадження № 0000055 відносно службових осіб ТОВ «Газпромбудмонтаж», яке здійснювало фінансово-господарські взаємовідносини, що мають ознаки «транзитності», а також ряд інших кримінальних проваджень відносно суб`єктів господарювання, які є контрагентами або контрагентами контрагентів ПП «Лібра-Трейд»

Перевіркою встановлено, що ПП «Лібра-Трейд» та ТОВ «Фуд Імпекс» для реєстрації податкових накладних використовували одну ІР-адресу. Крім того, про нереальність здійснення господарських операцій ПП «Лібра-Трейд» згідно Акта перевірки свідчать наступні факти:

- відсутність будь-якої інформації про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/орендодавця);

- відсутність інформації про транспортування товарів (наявність власних або орендованих транспортних засобів, визначення перевізника, вантажовідправника, вантажоотримувача, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні);

- відсутність інформації про власні або орендовані фонди.

Проведеним аналізом представлених до перевірки первинних документів ТОВ «Фуд Імпекс» встановлено, що до перевірки не надано товаро-транспортні накладні на перевезення товарів, сертифікатів якості на банани бебі, сертифікати якості на банани свіжі, сертифікати якості на банани свіжі бебі.

Отже, з наведеного слідує, що податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем податкового законодавства, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження операцій ТОВ ФУДІМПЕКС з ПП ЛІБРА- ТРЕЙД, зокрема, відсутності товаро-транспортних накладних на перевезення товару та сертифікатів якості на товар (банани). А також наявною податковою інформацією відносно контрагента позивача ПП «Лібра-Трейд», згідно якої встановлено неможливість реального здійснення платником податків господарських операцій за спірні періоди по ланцюгу постачання.

Щодо використання податковим органом аналітичних даних податкової інформації як доказу.

Так, відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово- господарські операції платників податків.

Відповідно до ст. 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики, (пункт 74.3).

З метою зберігання, опрацювання отриманої інформації в ході діяльності податкових органів 01.01.2013 року на підставі наказу Державної податкової служби України «Про введення в експлуатацію інформаційної системи «Податковий Блок» від 24.12.2012 року №1197 введено в дію ІС «Податковий блок».

Крім того, наказом Міністерства доходів і зборів України № 165 від 14.06.2013 року затверджено Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (далі - Методичні рекомендації № 165).

Вказані Методичні рекомендації були запроваджені з метою поліпшення адміністрування податків, повноти декларування податкових зобов`язань в умовах впровадження спеціального програмного забезпечення для удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, що покращить якість матеріалів перевірок та сприятиме зменшенню термінів їх проведення.

В пункті 1.3 Методичних рекомендацій № 165 визначено, що під час реалізації Методичних рекомендацій використовуються такі програмні продукти: підсистеми інформаційної системи «Податковий блок» - «Реєстрація ПП», «Обробка податкової звітності та платежів», «Податковий аудит», «Аналітична система», «Облік платежів»; єдиний реєстр податкових накладних; АРМ «Митниця»; підсистема «Реєстрація та облік РРО та книг обліку розрахункових операцій АІС «Реєстри платників податків».

Єдина система «Податковий блок» та її підсистеми є програмними продуктами, створеними для використання органами Державної податкової служби для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі.

Інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до відповідних інформаційних баз даних.

Метою розробки автоматизованих інформаційних систем є створення єдиного програмно-технічного комплексу для автоматизації процесу реєстрації, обліку платників податків на всіх рівнях структури органів державної податкової служби, прийому та обробки електронних звітних податкових документів, формування зведеної інформації про надходження податкових платежів, нарахування податкових зобов`язань та їх сплату у розрізі окремих податків і зборів.

Джерелами формування автоматизованих систем є, зокрема, відомості стосовно реєстраційних та облікових даних платника податків, його банківських рахунків, інформація, що надходить від інших органів виконавчої влади, у тому числі Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, Державного комітету статистки України, митних органів та органів внутрішніх справ, податкових органів центрального та обласного рівнів.

Крім того, в окремих інформаційних системах обліковуються дані, що створені або отримані податковим органом у процесі поточної діяльності, у тому числі інформація про наявність/відсутність підприємства за його місцезнаходженням, видачу або анулювання свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, направлення на адресу платника відповідних запитів, надходження відповідей на них, облік результатів контрольно-перевірочної роботи за окремими податками і зборами тощо.

Проаналізувавши, вказані вище норми права, можна прийти до висновку, що викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації.

В свою чергу, надані позивачем докази, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, підтверджують відповідність суті укладеного позивачем правочину та відповідають вимогам чинного законодавства України

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента покупця послуг трудових ресурсів.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2018 року у справі №805/528/17-а, в якій зазначив, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Верховний суд зазначив, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.

Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтва платника ПДВ, сплату до бюджету податків та ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2018 року по справі №815/2946/13-а (№К/9901/4496/18) зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Також, Акт не містить доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

При цьому на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість, зворотного матеріали перевірки не містять.

Що стосується доводів відповідача, що ТОВ «Фуд Імпекс» по взаємовідносинам з ПП «Лібра-Трейд» не надало до перевірки документів, що підтверджують якість товару, а саме, сертифікатів якості. Такі доводи відповідача безпідставні, оскільки ці документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів (бананів), оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та умовам (якості).

Такого ж змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі №805/528/17-а, в якій зазначено, що посилання відповідача на відсутність окремих сертифікатів відповідності (якості), колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/16486/15 (№ К/9901/4951/17).

Щодо доводів відповідача в Акті, що ТОВ «Фуд Імпекс» до перевірки не надано товарно - транспортні накладні на підтвердження здійснення господарських операцій з ПП «Лібра-Трейд».

У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14 жовтня 1997 року за № 363 з наступними змінами і доповненнями - ці Правила визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов`язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні": "первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення";

Товарно-транспортна накладна - це не первинний документ, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки. Таким чином, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16.

Окрім того, як вбачається із змісту акта перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки контрагент позивача ПП „Лібра-Трейд", як підприємство-імпортер, мало взаємовідносини з підприємствами з ознаками «фіктивності», які за рахунок таких самих підприємств реального сектору формували податковий кредит з ПДВ по ланцюгу постачання та в подальшому мали відносини з «транзитними» підприємствами відносно яких в Єдиному реєстрі досудових розслідувнь зареєстровано кримінальне провадження від 13.07.2017 за № 0000055, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. З ст. 212 КК України.

Також відповідачем зазначено в Акті, що контрагент позивача ПП „Лібра- Трейд" мав взаємовідносини з підприємствами з ознаками фіктивності, які, в свою чергу, мали взаємовідносини з іншими підприємства відносно яких в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження від 08.06.2017 №0001846, порушене за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодекс України.

Також в Акті відповідач посилається на зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження від 08.06.2016 за №0000153, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. В ході якого були проведені обшуку та допитані свідки та встановлено, що за попередньою змовою невстановленою групою осіб протягом 2016 року вчинено фіктивне підприємництво шляхом реєстрації/перереєстрації суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2017 по справі № 757/58970/17-к, яка винесена по матеріалам кримінального провадження від 08.06.2017 №0001846, призначена позапланова перевірка ПП «Лібра- Трейд». В ухвалі зазначено, що слідством встановлено, що підприємство-імпортер ПП «Лібра-Трейд», яке імпортує на територію України продовольчуу групу товарів, формує податковий кредит з ПДВ підприємствам з ознаками фіктивності ТОВ «Лоутон», ТОВ «ЛайтЛевел», ТОВ «Ланмар КО». За результатами відпрацювання вказаних суб`єктів підприємницької діяльності, що мають ознаки фіктивності встановлено, що підприємства зареєстровані на осіб за грошову винагороду, без мети зайняття підприємницькою діяльністю, а лише з метою прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, крім того, підприємства не встановлені за юридичними адресами, основні фонди відсутні.

За інформацією від контрагента - ПП «Лібра-Трейд» - виставлені за результатами позапланової та планової перевірки податкові повідомлення-рішення наразі оскаржуваються у судах, за ними відкриті відповідні провадження, рішення є не узгодженими.

Відповідач стверджує, що наведене свідчить про юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів для цілей формування даних бухгалтерського та податкового обліку та, в сукупності, відповідно свідчить про відсутність підстав для формування спірних сум податкових вигод, що у свою чергу підтверджує законність та обґрунтованість висновків відповідача та спірних податкових повідомлень-рішень.

Стосовно доводів відповідача в обґрунтування висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень, міститься інформація, що контрагенти контрагента (ПП «Лібра- Трейд») позивача є фігурантами декількох кримінальних справ за ознаками вчинення кримінального правопорушення, як підприємства з ознаками фіктивності, що були учасниками схем у формуванні податкового кредит для підприємств - вигодо набувачів, що в свою чергу призвело до ухилення від сплати податків третіх осіб, слід зазначити наступне.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З урахуванням зазначеного, з огляду на наявність у контрагента документів, що підтверджували його державну реєстрацію, належним чином оформлених документів, в т. ч. первинних, та відсутність інформації про наявність обвинувального вироку щодо директорів підприємств-контрагентів, у позивача були відсутні підстави вважати, що особи, які представляють контрагента, є неповноважними керівниками зазначених юридичних осіб.

Окрім того, Верховний суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №820/5109/17 зазначив, що на підставі залучених до справи доказів суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що факт перевезення, отримання, подальшого використання для власних потреб та здійснення позивачем розрахунків за товар за договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Перший Будівельний Мегаполіс», знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. При цьому судами дано належну оцінку посиланню відповідача на те, що стосовно посадових осіб ТОВ «Перший Будівельний Мегаполіс» порушено кримінальне провадження та враховано, що під час розгляду справи відповідач не надав доказів того, що матеріали вказаного кримінального провадження спростовують реальність виконання укладеного між Товариством та ТОВ «Перший Будівельний Мегаполіс» договору поставки.

Верховний Суд у постанові 08 листопада 2018 року у справі № 826/15028/17 зазначив, що суд не може робити висновок про нереальність господарських операцій підприємства з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому немає жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій, а також якщо встановлена у вироку обставина не має значення для податкового спору, тобто не стосується предмету доказування даної адміністративної справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 808/2459/17, від 12.04.2018 у справі № 826/1571/16 та від 16.05.2018 у справі №2а-0870/12052/11.

З огляду на викладене, з врахуванням позиції Верховного Суду, позивач не повинен нести відповідальність за не дотримання податкової дисципліни його контрагентами, а тим більше за контрагентів контрагента/контрагентів.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

При цьому, суд наголошує, що відомостей про те, що відносно директора ПП «Лібра-Трейд» порушено кримінальні справи або є вироки відносно посадових осіб ПП «Лібра-Трейд» Акт перевірки не містить.

Отже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Так, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. А контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 820/13380/13-а, від 17 квітня 2018 року у справі № 808/1543/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 813/8500/13.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В ході перевірки ТОВ ФУДІМПЕКС контролюючим органом надавались запити від 28.02.2019 № 7266/10/10-36-14-01, від 04.03.2019 № 7694/10-36-14-01 щодо надання первинних документів, окремих документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації. Листами від 05.03.2019 № 05/03-1, від 12.03.2019 № 12/03-1 та №12/03-2 були надані всі первинні документи по взаємовідносинам з ПП ЛІБРА- ТРЕЙД за перевіряємий період, атакож, аналізи рахунків, журнали ордерів, відомості по рахунках, оборотно-сальдові відомості, головна ьснига, оборотний баланс, шахівниці, аналіз рахунків, оборотно-сальдова відомість по рахунку 28 помісячно із зазначенням номенклатури товару у кількісному та вартісному виразі тощо.

Також, перевіряючим були надані пояснення стосовно відсутності товаро транспортних накладних на перевезення товару, що пояснюється перебуванням поруч складських приміщень контрагентів та відсутності необхідності замовлення перевізника. Проводками Дт28 Кт28 відображено рух товару між складськими приміщеннями, підтверджується внутрішніми накладними на переміщення. Додатково був наданий лист ПП «Лібра-Трейд» про відсутність кримінальних проваджень відносно підприємства та посадових осіб, з докази наявності складських приміщень.

Проте, всі надані належні первинні документи не були взяті до уваги.

На підставі вищезазначеного, викладені податковим органом в Акті обставини щодо порушення позивачем вимог ПК України є безпідставними та спростовуються доданими до позву доказами.

Відповідно до вимог податкового законодавства України необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Податковий орган, не навів жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

Вказані факти свідчать про те, що під час проведення перевірки та оформлення її результатів порушені норми податкового законодавства, а висновки, викладені в Акті базуються на припущеннях, що прямо заборонено в силу припису статті 62 Конституції України.

Згідно ч.2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 19 210,00 грн., отже такі понесені витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області форми "Р" від 23.04.2019 року №, від 23.04.2019 року №, форми "В4" від 23.04.2019 року № , форми "П" від 23.04.2019 року №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУД ІМПЕКС" () сплачений ним судовий збір у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десть) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 16 вересня 2019 р.