Справа № 160/4241/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2019 року Справа № 160/4241/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо включення ОСОБА_1 для виплати щомісячно довічного грошового утримання в суддівський стаж половину часу навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, що складає два роки чотири місяці двадцять п`ять днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити ОСОБА_1 в суддівський стаж половину часу навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, що складає два роки чотири місяці двадцять п`ять днів, для виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, починаючи з 07 червня 2017 року та в подальшому, зробивши ОСОБА_1 перерахунок та доплату довічного грошового утримання до розміру 90% суддівської винагороди з 07 червня 2017 року до часу, з якого починається виплата довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо включення ОСОБА_1 в суддівський стаж для виплати щомісячного довічного грошового утримання два роки роботи за юридичною спеціальністю;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити ОСОБА_1 в суддівський стаж для виплати щомісячного довічного грошового утримання два роки роботи за юридичною спеціальністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 12.03.1993 року працював на посаді судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. З 07 червня 2017р. перебуває у відставці, отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88% суддівської винагороди, яка визначається з прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для визначення розміру щомісячного грошового утримання відповідачем взято до уваги стаж роботи суддею, що склав 24 роки 2 місяці. 18.02.2019р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача через відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 9, який розташований в м.Кривому Розі, з листом про перерахунок йому розміру щомісячного довічного грошового утримання зі збільшенням його до 90 % суддівської винагороди з урахуванням половини часу навчання у вищому навчальному закладі.
Зазначає, що навчання проходив у Ленінградському державному університеті з 01.09.1978р. по 20.06.1983р. Половина часу навчання складає 2 роки 4 місяці 25 днів і, таким чином, його загальний суддівський стаж складає понад 25 років і він має право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди. Однак, в березні 2019 р. отримав відповідь, в якій було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на відсутність підстав. Крім того, в листопаді 2018р. позивач звернувся до відповідача з листом, вказавши, що відповідно до Закону України № 2509-УІІІ від 12.07.2018 року «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", який набрав законної сили з 05.08.2018 року стаття 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнена частиною другою, згідно якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, і просив включити до суддівського стажу 9 років, які працював адвокатом до обрання суддею. На дане звернення також отримав відмову, яку вважає незаконною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 20.05.2019 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 11.06.2019 року. Щодо заявлених позовних вимог відповідач заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що не підлягають зарахуванню половина часу навчання у вищому навчальному закладі та два роки роботи за юридичною спеціальністю (адвокатом) до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки ОСОБА_1 посилається на наступні нормативно-правові акти, а саме: ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992; Закон України «Про судоустрій і статус судців» №2453-УІ від 07.07.2010 року (в редакції ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII); п. 11 Розділу XIII Перехідних положень Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ від 07.07.2010 року (в редакції від 01.01.2015); п.3-1 Постанови КМУ №865 від 03.09.2005, які На час виходу позивача у відставку (06.06.2017) втратили чинність. Зазначає, що, статтею 137 Закону №2453-VI не передбачено врахування до стажу судді половину часу навчання у вищому навчальному закладі та два роки роботи за юридичною спеціальністю (адвокатом). Крім того, відповідач зазначає, що на момент звільнення з посади судді (06.06.2017), на момент звернення за призначенням (23.06.2017) та на момент звернення за перерахунком (18.02.2019) грошового утримання діє Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року (набрав чинності 30.09.2016). Відповідно до частини 2 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус судців" №2453-VІ від 07.07.2010, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу. Згідно п.25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Рада України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Таким чином, Пенсійним фондом правомірно призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року. Враховуючи вищезазначене відповідач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 є правомірними, а тому просить відмовити йому в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у відставку» № 1320/0/15-17 від 30 травня 2017 р. позивача звільнено з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до п.4 ч.6 ст. 126 Конституції України у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом в.о. голови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області №64 к-тр від 06 червня 2017 р. ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 06.06.2017 р.
Позивач з 10.11.1980 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та з 07.06.2017 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року (набрав чинності 30.09.2016 року) та рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.08.2017 року у справі №211/3380/17.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_2 працював на посадах:
з 19.11.1975 р. по 28.05.1976 р. - в "пошивочном цехе №5 учеником пошивщика, разглаживатьщиком деталей обуви 1 разряда" (мовою оригіналу);
з 22.08.1977 р. по 01.09.1978 р. - "диспечером в Военизированной пожарной охране" (мовою оригіналу);
з 25.08.1983 р. по 11.03.1993 р. - адвокатом в юридичній консультації Довгинцівського району м. Кривого Рогу;
з 12.03.1993 р. по 06.06.2017 р. - на посаді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до Диплому ИВ №809021 та Архівної довідки від 12.02.2019 №01/ОА-30-63 ОСОБА_1 в період з 01.09.1978 по 20.06.1983 навчався в Ленінградському державному університеті за спеціальністю правознавство та отримав кваліфікацію юриста.
Періоди роботи позивача з 19.11.1975 р. по 28.05.1976 р. (00 р. 06 міс. 10 дн.) з 22.08.1977 р. по 01.09.1978 р. (01 р. 00 міс. 10 дн.), з 01.09.1978 р. по 20.06.1983 р. (навчання 00 р. 09 міс. 19 дн.) та з 25.08.1983 р. по 11.03.1993 р. (адвокатом 09 р. 06 міс. 17 дн.) було зараховано до загального (страхового) стажу. Загальний страховий стаж склав 40 років 01 місяць 22 дні.
До стажу роботи на посаді судді було зараховано період з 12.03.1993 р. по 06.06.2017 р. (24 р. 02 міс. 26 дн.).
22 листопада 2018 р. позивач звернувся до відповідача з листом щодо перерахунку пенсії, в якому вказав, що відповідно до Закону України № 2509-УІІІ від 12.07.2018 року «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" , який набрав законної сили з 05.08.2018 року стаття 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнена частиною другою, згідно якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, і просив включити до суддівського стажу 9 років, які я працював адвокатом до обрання мене суддею.
18 лютого 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного України в Дніпропетровській області з питання зарахування до стажу половини часу навчання, роботу за юридичною спеціальністю (адвокатом) та проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмежень граничного розміру.
Листом від 01.03.2019 року за №76/03.13-26/6 відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було повідомлено про відсутність підстав для зарахування стажу та проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону країни «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідач вважає, що для перерахунку грошового утримання судді у відставці застосовується законодавство, що діє на момент звернення за його призначенням.
На момент виходу позивача у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).
Відповідно статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016, у редакції яка діяла на час виходу судді у відставку до стажу роботи на посаді судді зараховується лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
У пункті 34 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Аналогічна норма, містилися і у Законі № 2453-VI від 07.07.2010, а саме п.11 Розділ XIII Прикінцеві положення - судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 № 2509-VІІІ було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" де ст. 137 доповнено ч. 2 такого змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді".
До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №2862-ХІІ право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Зазначені вимоги діяли з 10.02.1993 по 05.07.2001 при обранні на посаду судді вперше.
З огляду на зазначене, слід дійти висновків, що право на зарахування стажу роботи в галузі права мають в тому числі судді, яких було обрано на посаду судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-ХІІ на день їх обрання.
Судом встановлено, що позивач у спірний період, а саме з 25.08.1983 по 11.03.1993 - працював адвокатом в юридичній консультації Довгинцівського району м. Кривого Рогу.
Таким чином, при обранні на посаду судді, стаж роботи за юридичною спеціальністю позивачу було враховано.
З огляду на це, суд зазначає, що до стажу роботи на посаді судді позивачу має бути зараховано стаж роботи у сфері права, оскільки це прямо передбачено законом, а отже у відповідача відсутні правові підстави відмови у зарахуванні такого періоду, а відтак і у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 відсотків від суддівської винагороди.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів".
Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів" кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Крім того, на час набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.
Матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.09.1978 р. по 20.06.1983 р. позивач навчався в Ленінградському державному університеті за спеціальністю правознавство та отримав кваліфікацію юриста.
Отже, до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, належить враховувати, крім роботи на посаді судді на посаді судді (24 роки 02 місяців 26 днів), також половину строку навчання у вищому навчальному закладі (2 роки 04 місяці 25 днів).
Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, половини строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 8 січня 2019 року у справі № 137/173/17, від 14.03.2019 у справі № 490/7796/17.
Таким чином, загальний стаж роботи ОСОБА_1 , що дає йому право на одержання щомісячного грошового утримання, становить більше 25 років, що, в свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", дає йому право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.
При винесенні рішення, судом враховується, що за приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 передбачено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю 2 групи.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо включення ОСОБА_1 для виплати щомісячно довічного грошового утримання в суддівський стаж половини часу навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, що складає два роки чотири місяці двадцять п`ять днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 в суддівський стаж половину часу навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, що складає два роки чотири місяці двадцять п`ять днів, для виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, починаючи з 07 червня 2017 року та в подальшому, здійснивши ОСОБА_1 перерахунок та доплату довічного грошового утримання до розміру 90% суддівської винагороди з 07 червня 2017 року до часу, з якого починається виплата довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо включення ОСОБА_1 в суддівський стаж для виплати щомісячного довічного грошового утримання двох років роботи за юридичною спеціальністю;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 в суддівський стаж для виплати щомісячного довічного грошового утримання два роки роботи за юридичною спеціальністю.

Судові витрати у справі не стягуються.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник