Справа № 200/2359/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року справа №200/2359/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Ястребової Л.В., Блохіна А.А., секретар судового засідання Кобець О.А., за участі представника відповідача Груєнка С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (повне судове рішення складено 23 травня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/2359/19-а (суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року Державне підприємство «Шахта ім. М.С.Сургая» (далі ДП «Шахта ім. М.С.Сургая», платник податків) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУ ДФС у Донецькій області, контролюючий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 11 жовтня 2018 року про нарахування штрафу в розмірі 50 060,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акту про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання з екологічного податку за період з 20.10.2011 по 25.09.2013 є необґрунтованими і такими, що суперечать приписами діючого законодавства України, а спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним. Наголошує, що сплив 1095- денного строку для застосування штрафних (фінансових) санкцій, які входять до складу податкового зобов`язання, набуло ознак безнадійного податкового боргу. Через зазначені обставини, на думку позивача, у податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи стягнення та застосовувати штрафні санкції, отже ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» звернулось до суду з відповідним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року у у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування зазначив, що рішення суду першої інстанції грунтується лише на неможливості списання безнадійного податкового боргу через те, що така заборгованість була стягнута у судовому порядку, у той час як предметом спору у цій справі є скасування податкового повідомлення-рішення щодо нарахування штрафних санкцій на таку заборгованність. Відповідно до п. 114.1 ст. 114 Податкового Кодексу України (далі ПК України) граничні строки застосування штрафних санкцій до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податковихх зобовязань, визначним статтею 102 цього Кодексу, тобто 1095 днів, а відлік такого строку пов`язується саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобовязань.

Також апелянт наполягає на тому, що перевіркою контролюючого органу може бути охоплено лише період у 1095 днів, що настали за останнім днем граничного строку сплати узгодженого податковоого зобовязання, а заборгованність щодо якої минув строк давності, визначений п. 102.1 ст. 102 ПК України, вже є безнадійною, підлягає списанню, тому відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за «несвоєчасну сплату» такої заборгованності.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача до апеляційного суду не прибув. Клопотання останнього про відкладення судового розгляду ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019, постановленою на місці в судовому засіданні, залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

ГУ ДФС у Донецькій області була проведена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання з екологічного податку ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» за період з 20.10.2011 по 25.09.2013 по ухвалам Донецького окружного адміністартивного суду про розстрочення постанови Донецького окружного адмінітартивного суду від 07.09.2011 по справі № 2а-0570/11049/2011 від 04.08.2011; від 25.02.2013 № 805/388/13-а про встановлення способу виконання постанови Донецького окружного адміністартивного суду від від 07.02.2013 у справі № 805/388/13-а; від 12.04.2013 № 805/3481/13-а про встановлення способу і порядку виконання судового рішення від 12.04.2013 постанови Донецького окружного адмінітартивного суду від 26.03.2013 № 805/3481/13-а; по податковій декларації екологічного податку за II квартал 2013 року від 18.07.2013 № , на підставі якої складено акт № 628/05-99-49-08/40695853 від 27.09.2018 (а.с.10-12).

Перевіркою встановлені порушення:

- п. 57.1 ст. 57, п. 250.2 ст. 250 ПК України, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» за період з 20.10.2011 року по 25.09.2013 у сумі 250 303,95 грн.

На підставі вказаного акту перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення № від 11 жовтня 2018 року, яким застосований штраф у розмірі 20% суми простроченого податкового зобов`язання в сумі 50 060,79 грн. (а.с.7).

Не погодившись з таким рішенням, платник податків оскаржив його в адміністративному порядку, але рішенням Державної фіскальної служби України від 17.12.2018 № 40657/6/99-99-11-06-01-25 скаргу було залишено без задоволення, а податкове поідомлення-рішення - без змін (а.с.8-9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, міцевий суд дійшов висновку, що рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Тому вся сума податкового боргу 250 303,95 грн., яка стала підставою прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, не вважається безнадійним боргом, не підлягає списанню у встановленому законодавством порядку, а отже, за прострочення погашення такого боргу підлягають нарахуванню штрафні (фінансові) санкції відповідно до закону.

Суд апеляційної інстанції із наведеними висновками не погоджується та, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що спірним у нинішній справі є саме наявність складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання та, як наслідок, правомірність застосування штрафної санкції, передбаченої п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Натомість, суд першої інстанції помилково не надав оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем граничних строків застосування штрафних санкцій та не встановив того, з якого часу податкові зобов`язання з екологічного податку у різні податкові періоди є узгодженими, обмежившись висновком про правомірність спірного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що протягом встановленого пунктом 102.4 статті 102 ПК України строку в 1095 днів, ГУ ДФС у Донецькій області вжито заходів щодо стягнення податкового боргу.

Так, з позовних вимог та апеляційної скарги вбачається, що одним із доводів позивача протиправності спірного рішення є те, що штрафні санкції застосовано відповідачем на такі податкові зобов`язання зі сплати екологічного податку, які є безнадійним податковим боргом у розмірі 250 303,95 грн.

Така сума боргу складається із нарахованих часток податкового боргу, який був стягнутий у судового порядку, та грошового зобовязання, визначеного позивачем в податковій декларації з екологічного податку за II квартал 2013 року (розрахунок застосованої штрафної санкції, а.с.75-76).

Як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація з екологічного податку за II квартал 2013 року подана до контролюючого органу 09.07.2013, граничний строк її подання 09.08.2013, строк сплати зобов`язання - 19.08.2013, задеклароване грошове зобовязання 161 911,20 грн.

З цього приводу апелянт наголошує, що 1095-денний строк сплати такого зобов`язання з екологічного податку сплив 19.08.2016, отже конролюючий орган не мав права здійснювати зарахування коштів від реалізації майна, у рахунок погашення заборгованності щодо якої минув строк, визначений п.102.1 ст.102 ПК України.

Відповідно до пункту 126.1. статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення грошовому зобов`язанню платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час проведення камеральної перевірки перевірялась своєчасність сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання з екологічного податку ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» за період з 20.10.2011 по 25.09.2013.

В розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до спірного податкового повідомлення-рішення (зв.бік а.с.7), крім податкової декларації з екологічного податку за II квартал 2013 року, містяться відомості про судові рішення Донецького окружного адміністративного суду, які є підставами для стягнення податкового боргу за визначений предметом камеральної перевірки період, а саме: № 2а-0570/11049 від 07.09.2011, № 805/388/13-а від 25.02.2013 та № 805/3481/13-а від 12.04.2013.

Тобто, позивачем задекларовані грошові зобов`язання з екологічного податку за період з 20.10.2011 по 25.09.2013 у визначені законодавством строки сплачено не було, такі зобовязання набули статусу податкового боргу, а контролюючим органом були вжиті заходи щодо його стягнення в судовому порядку.

Податковий борг, що виник у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань в сумі 250 303,95 грн., погашений підприємством 21.06.2018 у примусовому порядку, а саме в результаті продажу майна, надання дозволу на реалізацію якого також відбувалось в судовому порядку (постанова Донецького окружного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі № 805/4296/17-а, а.с. 77-79).

Відтак, позивачем в порушення положень пункту 31.1 статті 31 (строки сплати податку та збору), пункту 57.1. статті 57 (строки сплати податкового зобов`язання) ПК України несвоєчасно сплачене самостійно визначене податкове зобов`язання, що відповідно до пункту 126.1 статті 126 цього Кодексу тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірах в залежності від кількості календарних днів затримки сплати зобов`язання.

Аналіз наведених положень та встановлених обставин справи свідчить про наявність складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання.

Проте, колегія суддів вважає, що нарахування контролюючим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України.

За положеннями пункту 102.1. статті 102 ПК України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 114.1 ст. 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем визначені податкові зобов`язання у поданих податкових деклараціях з екологічного податку за певні податкові періоди, починаючи ще з I кварталу 2011 року (постанова Донецького окружного адміністартивного суду від 04.08.2011 у справі № 2а/0570/11049/2011), відтак і граничні строки їх сплати підпадають в тому числі і на певні місяці 2012, 2013, 2014 років. Враховуючи дату прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення (11 жовтня 2018 року), яким до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, колегія суддів дійшла висновку про те, що податкові повідомлення-рішення в частині сум штрафу прийняті податковим органом поза межами 1095 днів.

Про це свідчать і дані акту камеральної перевірки, складеного відповідачем (а.с.11-12).

Також апеляційний суд зазначає, що норма пункту 102.1. статті 102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах висловлена в постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 820/3544/17, від 05 червня 2018 року у справі № 824/760/17-а, від 02 жовтня 2018 року у справі № 820/3543/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановлених фактичних обставин та наведених правових норм, колегія суддів вважає помилковими висновки місцевого суду, що за прострочення погашення боргу (погашення якого здійснюється в примусовому порядку шляхом реалізації майна) підлягають нарахуванню штрафні (фінансові) санкції відповідно до закону.

В свою чергу, такі доводи апелянта, як обов`язок відповідача здійснити списання заборгованості з екологічного податку у сумі 158 656,90 грн. (13 рядок розрахунку штрафних санкцій до спірного податкового повідомлення-рішення) колегія суддів не бере до уваги, оскільки застосування правових норм, які регулюють порядок списання податкового боргу, не є предметом у цій справі.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та необхідність задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративній суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені квитанціями про сплату судового збору на суму 1921,00 грн. (а.с.3) та 2881,50 грн. (а.с.93), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в загальній сумі 4802,50 грн.

Керуючись статями 23, 33,139, 291, 292, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року у справі № 200/2359/19-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 11 жовтня 2018 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 50 060,79 грн.

Стягнути на користь Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» (, 85670, Донецька область, м. Вугледар) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, б.114, ) судові витрати у сумі 4802 (чотирьох тисяч вісімсот двох) гривень 50 копійок сплаченого судового збору.

Повне судове рішення 17 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Л. В. Ястребова