Справа № 9901/386/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 вересня 2019 року

Київ

справа №9901/386/19

адміністративне провадження №Зі/9901/293/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Кравця Ростислава Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Стародуба Олександра Павловича у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 27 червня 2019 року №1743/0/15-19 про звільнення з посади судді,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 27 червня 2019 року №1743/0/15-19 про звільнення з посади судді.

Представник позивача - адвокат Кравець Ростислав Юрійович 4 вересня 2019 року подав заяви про відвід головуючого судді Єзерова А.А., суддів Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Стародуба О.П., Чиркіна С.М., визначених для розгляду вказаної справи.

В обґрунтування поданої заяви про відвід судді Стародуба О.П. представник позивача посилається на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») та на практику Європейського суду з прав людини щодо змісту правових категорій «неупередженість судді» та «суд, встановлений законом». Зазначає, що судді Верховного Суду не можуть відповідати принципам неупередженості, зокрема за об`єктивним критерієм, а також принципу справедливості, оскільки призначення суддів відбулось за участі членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України), які не відповідали вимогам закону на момент вирішення питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, його проведення і надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду.

За наслідками вирішення питання про обґрунтованість заявлених відводів Верховний Суд на підставі частини четвертої статті 40 КАС України постановив ухвалу від 5 вересня 2019 року, якою заяви представника позивача про відвід суддів Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Стародуба О.П. та Чиркіна С.М. визнав необґрунтованими і передав ці заяви на автоматизований розподіл для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу, для їх вирішення.

За наслідками автоматизованого розподілу заяву Кравця Р.Ю. про відвід судді Стародуба О.П., зареєстровану за № Зі/9901/293/19, 11 вересня 2019 року передано на розгляд судді Мартинюк Н.М.

Вказана заява обґрунтована тим, що станом на момент вирішення ВККС України питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, його проведення і надання рекомендацій для призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брали участь члени ВККС України, які не відповідали вимогам закону. А саме: ОСОБА_3 , який будучи членом ВККС України під час здійснення нею повноважень щодо вказаних питань не вчинив дій щодо зупинення адвокатської діяльності, та ОСОБА_4 , який не підтвердив належним чином наявність у нього п`ятнадцяти років стажу професійної діяльності у сфері права, необхідного для члена ВККС України. Представник позивача вважає, що оскільки склад ВККС України було сформовано з порушенням закону, то прийняті нею як колегіальним органом рішення не можна вважати легітимними. На думку заявника, вказане ставить під сумнів законність процедури призначення суддів Верховного Суду, у якій брали члени ВККС України ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіряючи заяву представника позивача про відвід судді Стародуба О.П. у справі № 9901/386/19 суд дійшов висновку, що вона не може бути задоволена, з огляду на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України. Відповідно до частини першої цієї статті суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини третьої статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Тобто для відведення суддів необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Судді повинні розглядати справи неупереджено, на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чиєї сторони або з будь-якої причини.

Неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Слово "неупереджений" передбачає відсутність упередженості, як реальної, так і суб`єктивної.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року вимагає від суду у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (справа "Ветштайн проти Швейцарії").

Зі змісту заяви про відвід судді Стародуба О.П. випливає, що її обґрунтування побудовано на сумнівах представника позивача щодо відповідності членів ВККС України ОСОБА_3 й ОСОБА_4 вимогам закону на момент прийняття ними рішень як членами ВККС України в процедурі формування Верховного Суду.

Судді Верховного Суду призначаються за результатами конкурсу й за процедурою, яка передбачена Законом України "Про судоустрій і статус суддів", на підставі рішень ВККС України та Вищої ради правосуддя.

Заявник не довів чим саме, окрім його припущень, підтверджується нелегітимність рішень ВККС України щодо призначення судді Стародуба О.П. суддею Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду. Відтак, його доводи про те, що участь вказаного судді у розгляді цієї справи суперечить вимозі здійснення правосуддя «судом, встановленим законом» - необґрунтовані.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. У вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (справа "Морель проти Франції", пункти 45-50; справа "Пескадор Валеро проти Іспанії", пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (справа "Лука проти Румунії", пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (справа "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; справа "Пабла Кю проти Фінляндії", пункт 30; справа "Мікалефф проти Мальти", пункт 96).

У рішенні в справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Крім того, відвід може бути задоволений лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Проаналізувавши доводи, викладені в заяві Кравця Р.Ю. про відвід судді Стародуба П.О., суд дійшов висновку, що викладені ним аргументи побудовані на припущеннях та суб`єктивній оцінці й не є достатніми для встановлення упередженості цього судді за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями.

Отже, передбачених статтею 36 КАС України підстав для відводу судді Стародуба О.П. від розгляду цієї справи немає.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Кравця Ростислава Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Стародуба Олександра Павловича у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 27 червня 2019 року №1743/0/15-19 про звільнення з посади судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Суддя Н.М. Мартинюк