Справа № 553/196/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2019 року

Київ

справа №553/196/18

провадження №К/9901/60333/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 13 квітня 2018 року, прийняту у складі головуючого судді Тимчука Р. І., та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Бенедик А. П., суддів: Донець Л. О., Жигилія С. П.

І. Суть спору

1. У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області), в якому просило:

1.1. визнати неправомірними дії відповідача, які полягають у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53223991 від 17 січня 2018 року у розмірі 332480,00 грн, постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 48800226 від 17 січня 2018 року у розмірі 180418,83 грн, постанови про арешт майна боржника ВП № 55582105 від 24 січня 2018 року;

1.2. зобов`язати відповідача скасувати постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53223991 від 17 січня 2018 року у розмірі 332480,00 грн., про стягнення виконавчого збору ВП № 48800226 від 17 січня 2018 року у розмірі 180418,83 грн., про арешт майна боржника ВП № 55582105 від 24 січня 2018 року.

2. Позов мотивований протиправністю оскаржуваних постанов як таких, що прийняті за умов ужиття позивачем усіх належних заходів задля виконання судового рішення.

2.1. Вказує, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 48800226 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса ХМНО Чуприни Г. О. № 2321 від 11 вересня 2015 року щодо звернення стягнення на заставне майно - нежитлове приміщення в буд . А-2 загальною площею 134,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь стягувача - ПАТ "ОТП Банк". Також, у Подільському відділі державної виконавчої служби відкрито було провадження по виконавчому листу від 05 грудня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості в сумі 3324800,04 грн. на підставі виконавчого листа №553/500/15-ц виданого 05 грудня 2016 року Ленінським районним судом міста Полтави. У відповідності до постанови Подільського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 19 жовтня 2017 року описано та арештовано належне позивачу майно - транспортний засіб автомобіль марки Mersedes -Bens, д.н.з. НОМЕР_1 .

2.2. Стверджує, що всі ці дії проводились, незважаючи на те, що 26 жовтня між позивачем як боржником та стягувачем - ПАТ "ОТП Банк" був підписаний додаток кредитного договору про прощення боргу, тобто станом на 26 жовтня 2017 року стягувач не має до позивача жодних вимог щодо повернення заборгованості.

2.3. Позивач наголошує, що в даному випадку примусового виконання рішення не відбулось, а відтак державним виконавцем безпідставно прийнято постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про арешт майна боржника у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. У Шевченківському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 48800226 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса ХМНО - Чуприни Г.О. №2321 від 11 вересня 2015 року щодо звернення стягнення на заставне майно - нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , на користь стягувача - ПАТ "ОТП Банк".

4. Також, у Подільському відділі державної виконавчої служби відкрито було провадження по виконавчому листу від 05 грудня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості в сумі 3324800,04 грн на підставі виконавчого листа №553/500/15-ц, виданого 05 грудня 2016 року Ленінським районним судом міста Полтави.

5. У відповідності до постанови Подільського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 19 жовтня 2017 року було описано і арештовано належне позивачу майно, а саме транспортний засіб автомобіль марки Mersedes -Bens, д.н.з. НОМЕР_1 .

6. 24 жовтня 2017 року постановою заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - Коноз В. М. прийнято рішення про передачу виконавчих проваджень з Шевченківського ВДВС і Подільського ВДВС до відділу примусового виконання УДВС ГТУЮ у Полтавській області. Повідомлення про рішення органом виконавчої служби направлено сторонам виконавчого провадження 02 листопада 2017 року.

7. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання УДВС ГТУЮ у Полтавській області Пецяк Л.В. від 08 листопада 2017 року прийнято до провадження дані виконавчі провадження та об`єднано їх в одне виконавче провадження щодо стягнення з позивача заборгованості.

8. При цьому 26 жовтня 2017 року між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" підписано додаток до кредитного договору про повернення боргу, тобто станом на 26 жовтня 2017 року, стягувач в особі ПАТ "ОТП Банк" не має вимог щодо повернення заборгованості ОСОБА_1

9. Крім цього 26 жовтня 2017 року стягувачем повідомлено про закриття виконавчого провадження з вказаної вище підстави як Подільський ВДВС, так і Шевченківський ВДВС.

10. Окрім направлення письмових повідомлень стягувача до районних ВДВС позивач особисто повідомляв про необхідність закрити виконавче провадження, надаючи письмове підтвердження повного розрахунку по боргових зобов`язаннях перед ПАТ "ОТП Банк".

11. 18 січня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Пецяк Л. B. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53223991, якою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, у зв`язку з надходженням заяви ПАТ "ОТП Банк" про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки боржник виконав кредитні зобов`язання перед стягувачем у повному обсязі.

12. 19 січня 2018 року відповідачем прийнято постанову, якою закінчено виконавче провадження ВП № 48800226, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

13. Разом з цим постановами від 17 січня 2018 року ВП № 53223991 та ВП № 48800226 прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 332480,00 грн. та 180418,83 грн. відповідно.

14. Також, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області Пецяк Л. В. від 24 січня 2018 року ВП № 5582105 прийнято рішення про накладення арешту на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 508135,53 грн.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

15. Постановою Ленінського районного суду міста Полтави від 13 квітня 2018 року позов задоволено.

15.1. Визнано неправомірними дії відповідача, які полягають у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53223991 від 17 січня 2018 року у розмірі 332480,00 грн., постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 48800226 від 17 січня 2018 року у розмірі 180418,83 грн., постанови про арешт майна боржника ВП № 55582105 від 24 січня 2018 року.

15.2. Зобов`язано відповідача скасувати постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53223991 від 17 січня 2018 року у розмірі 332480,00 грн., про стягнення виконавчого збору ВП № 48800226 від 17 січня 2018 року у розмірі 180418,83 грн., про арешт майна боржника ВП № 55582105 від 24 січня 2018 року.

16. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 13 квітня 2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача скасувати постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53223991 від 17 січня 2018 року у розмірі 332480,00 грн., про стягнення виконавчого збору ВП № 48800226 від 17 січня 2018 року у розмірі 180418,83 грн., про арешт майна боржника ВП № 55582105 від 24 січня 2018 року та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

16.1. Скасовано постанови Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області: від 17 січня 2018 року ВП № 53223991 про стягнення виконавчого збору у розмірі 332480,00 грн.; від 17 січня 2018 року ВП № 48800226 про стягнення виконавчого збору у розмірі 180418,83 грн., від 24 січня 2018 року ВП № 55582105 про арешт майна боржника.

16.2. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

17. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки примусового виконання рішення фактично не відбулось, позивач у добровільному порядку виконав зобов`язання перед стягувачем, а відповідачем не заперечувався факт припинення зобов`язань між сторонами виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

18. Зазначена позиція була підтримана і Харківським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції.

18.1. Водночас, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку буде саме скасування оскаржуваних постанов на підставі рішення суду.

IV. Касаційне оскарження

19. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

20. Свою касаційну скаргу мотивує неврахуванням судами попередніх інстанцій, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження. Припинення зобов`язання за домовленістю сторін чи прощення боргу є підставою для обов`язку державного виконавця прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження, проте боржником не сплачено виконавчий збір, що свідчить про наявність підстав для прийняття оскаржуваних постанов.

21. Водночас, у відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

22. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

23. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

26. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).

27. Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

28. У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

29. Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

30. За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

31. Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

32. Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

33. Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

34. За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

35. Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

36. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

VI. Позиція Верховного Суду

37. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

38. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 48800226 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса ХМНО Чуприни Г. О. № 2321 від 11 вересня 2015 року щодо звернення стягнення на заставне майно - нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , на користь стягувача - ПАТ "ОТП Банк". Також, у Подільському відділі державної виконавчої служби відкрито було провадження по виконавчому листу від 05 грудня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості в сумі 3324800,04 грн. на підставі виконавчого листа № 553/500/15-ц, виданого 05 грудня 2016 року Ленінським районним судом міста Полтави.

39. 26 жовтня 2017 року стягувачем повідомлено про закриття виконавчого провадження з вказаної вище підстави як Подільський ВДВС, так і Шевченківський ВДВС. Окрім направлення письмових повідомлень стягувача до районних ВДВС позивач особисто повідомляв про необхідність закрити виконавче провадження, надаючи письмове підтвердження повного розрахунку по боргових зобов`язаннях перед ПАТ "ОТП Банк".

40. Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 553/500/15-ц, виданого 05 грудня 2016 року Ленінським районним судом міста Полтави, а також виконавчого напису нотаріуса ХМНО Чуприни Г. О. № 2321 від 11 вересня 2015 року щодо звернення стягнення на заставне майно - нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , на користь стягувача - ПАТ "ОТП Банк".

41. Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваних постановах: від 17 січня 2018 року ВП № 53223991 про стягнення виконавчого збору у розмірі 332480,00 грн; від 17 січня 2018 року ВП № 48800226 про стягнення виконавчого збору у розмірі 180418,83 грн, а тому такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

42. Так, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

43. Слід зазначити, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми.

44. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

45. Відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

45.1. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

46. Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

47. Таким чином доводи відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

48. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

49. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

50. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

51. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області залишити без задоволення.

2. Рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 13 квітня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич