Справа № 240/5443/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Житомир

справа № 240/5443/18

категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій і рішення про донарахування єдиного внеску,-

встановив:

Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 22.02.2019 та заяви про зміну предмету позову від 16.04.2019), просить визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 08.11.2018 № про збільшення суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість у розмірі 281628 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 08.11.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов"язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 72339 грн та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 36169,5 грн;

- рішення від 08.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску частково у розмірі 3832,13 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № з єдиного внеску частково у розмірі 1169,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" (далі - ДП «Радомишльське ЛМГ»), за результатами перевірки складено акт №1241/06-30-14-01/13568251 від 12.10.2018 на підставі якого контролюючим органом прийнято: податкові повідомлення-рішення від 08.11.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 281628 грн та № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 426471 грн; рішення від 08.11.2018 № від 08.11.2018 про застосування штрафних санкцій не нарахованого єдиного внеску у розмірі 18477,02 грн та № про донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 16728,81 грн, які позивач вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного податкового законодавства в оскаржуваній частині.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 08.11.2018 № про збільшення суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість у розмірі 281628 грн, яке оскаржується позивачем у повному обсязі, зазначає, що контролюючим органом під час перевірки безпідставно не враховано в складі податкового кредиту з податку на додану вартість (далі - ПДВ) податкові накладні, складені постачальниками ДП «Радомишльське ЛМГ» на загальну суму 267686,5 грн, які не приймали участь у формуванні податкового кредиту та не враховано суми податкового зобов"язання з ПДВ, що були зайво задекларовані підприємством, в розмірі 184224,3 грн. Вказує, що факт зайвого декларування податкового зобов"язання з ПДВ, не включення до складу податкового кредиту ряду податкових накладних, що були складені постачальниками на реальні господарські операції та зареєстровані належним чином в Єдиному реєстрі податкових накладних, було проігноровано податковим органом при складенні акту перевірки та формуванні висновку щодо заниження зобов"язання з ПДВ.

Окрім того контролюючий орган не вказав на первинні документи та реєстри бухгалтерського обліку, які б підтверджували заниження позивачем сум задекларованих податкових зобов"язань.

На думку позивача, положеннями Податкового кодексу України передбачено, як право платника на самостійне уточнення раніше задекларованих зобов"язань, так і зобов"язання податкового органу при проведенні перевірки враховувати факти заниження та факти завищення податкових зобов"язань. З урахуванням вказаного, позивач вважає, що виходячи з фактичних даних підприємства, податковий орган повинен був визначити суму ПДВ, зайво нараховану та сплачену до бюджету в розмірі 264158,8 грн, а не протиправно нараховувати податкове зобов"язання з ПДВ.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 08.11.2018, яке оскаржується позивачем в частині збільшення суми грошового зобов"язання з податку на прибуток у розмірі 108508,5 грн, з яких: 72339 грн - основний платіж та 36169,5 грн - штрафні (фінансові) санкції, ДП «Радомишльське ЛМГ» зазначає, що підприємство не погоджується з висновком акту перевірки щодо заниження показника рядка 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності» на загальну суму 262500 грн, за рахунок не віднесення до складу доходів наданої фінансової допомоги у вигляді готової продукції Державному підприємству «Саратське ЛГ» Одеської області на суму 58333 грн та Державному підприємству «Пологівське ЛМГ» Запорізької області на суму 204167 грн.

Вказує, що витрати (собівартість безоплатно переданих товарів/послуг) зменшують фінансовий результат до оподаткування за звітний період, відповідно зменшується сума сплати податку до бюджету, адже об"єкт оподаткування визначається на підставі фінансового результату. Відповідно до положень Податкового кодексу України вартість безоплатно наданих товарів не є прибутком підприємства, відповідно не є об"єктом оподаткування податком на прибуток. Відтак у контролюючого органу відсутні жодні правові підстави для збільшення доходів підприємства шляхом включення до їх складу вартості безоплатно переданих товарів ДП «Саратське ЛГ» та ДП «Пологівське ЛМГ» та донарахування податку на прибуток.

Щодо протиправності рішення № від 08.11.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску зазначає, що підприємство не погоджується з даним рішенням частково на суму у розмірі 3832,13 грн. В обґрунтування зазначає, що ДП «Радомишльське ЛМГ» у звітах про суми нарахування заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов"зкове державне соціальне страхування було проведено коригування днів у лікарняних листах за червень 2014 року та за липень 2015 року. Позивач зауважує, що суми нарахованого та утриманого єдиного соціального внеску не змінювалися та не коригувалися. Нарахування та сплата до бюджету сум єдиного соціального внеску позивачем здійснена своєчасно.

Щодо протиправності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № про сплату єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування зазначає, що підприємство з нею не погоджується частково на суму у розмірі 1169,32 грн. В обґрунтування зазначає, що в липні 2017 року підприємством проведено коригування днів відпускних, які були оплачені працівнику ОСОБА_1 . Однак помилково було зазначено: "вересень 2016 року" замість правильного: "серпень 2016 року", у зв"язку з чим у звіті скориговано розмір суми відпускних за вересень 2016 року на 5315,1 грн, нарахування ЄСВ на 1169,32 грн та донарахування відпускних за серпень 2016 року на 5315,1 грн. Сума ЄСВ в розмірі 1169,32 грн підприємством нарахована та сплачена до бюджету вчасно.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 11.12.2018 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.01.2019 за правилами загального позовного провадження.

Згідно з довідкою від 04.01.2019 розгляд справи відкладено на 01.02.2019, у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Відповідно до довідки від 01.02.2019 розгляд справи відкладено на 01.03.2019 у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 01.03.2019 продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів та оголошена перерва до 26.03.2019 для надання часу представнику відповідача ознайомитись із заявою про зміну підстав позову.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 26.03.2019 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 23.04.2019 у зв"язку з викликом свідка ОСОБА_2 та наданням часу позивачу для уточнення позовних вимог.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 23.04.2019 відкладено підготовче засідання у справі до 15.05.2019 внаслідок задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 15.05.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 30.05.2019.

Згідно з довідкою від 30.05.2019 розгляд справи відкладено на 20.06.2019, у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 20.06.2019 в судовому засіданні оголошена перерва до 16.07.2019.

Представник позивача у судовому засіданні, 16.07.2019 позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про зміну підстав позову від 22.02.2019 (вх.№3743/19) та заяві про зміну предмету позову від 16.04.2019 (вх.№8910/19). Додатково наголошувала, що згідно з даними бухгалтерського обліку підприємства та даними журналу-ордеру за період з 2015 року по І півріччя 2018 року рахується податкова заборгованість по податку на додану вартість у розмірі 22998029,7 грн. В свою чергу позивачем задекларовано за період з 2015 року по І півріччя 2018 року згідно з деклараціями по податку на додану вартість податкове зобов"язання у розмірі 23283625грн. Однак за вказаний період ДП «Радомишльське ЛМГ» було подано та зареєстровано уточнюючі розрахунки на зменшення податкового зобов"язання з податку на додану вартість у розмірі 101371 грн, отже підприємством дійсно зайво задекларовано за період з 2015 року по І півріччя 2018 року податкове зобов"язання по податку на додану вартість у розмірі 18422,3 грн.

Представник позивача наголошувала на тому, що відповідно до змісту акту перевірки контролюючим органом безпідставно не взято до уваги факт заниження позивачем податкового кредиту, оскільки контролюючим органом не було досліджено наявність податкових накладних, складених постачальниками ДП «Радомишльське ЛМГ» на загальну суму у розмірі 267686,5 грн, які у свою чергу зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, однак не приймали участь у формуванні податкового кредиту та не були враховані в суму податкового зобов"язання по податку на додану вартість.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що з урахуванням помилки ДП «Радомишльське ЛМГ» при формуванні податкової звітності по податку на додану вартість, яка призвела до завищення позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 184224,3 грн, зважаючи на заниження податкового зобов"язання з податку на додану вартість у зв"язку із наявністю не заявлених до податкового кредиту податкових накладних, показник податкового зобов"язання, на думку позивача, прирівнюється до нуля.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 08.11.2018 в частині збільшення суми грошового зобов"зання з податку на прибуток у розмірі 108508 грн, представник позивача зазначила, що позивач, як платник податку, формує показники прибутку підприємства відповідно до положень пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України. Безоплатно передані товари двом контрагентам відображаються підприємством на рахунках, однак дохід від безоплатно переданого товару не впливає на фінансовий результат підприємства, а тому не підлягає оподаткуванню.

Представники відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 27.12.2018 (за вх.№25270/18), у письмових запереченнях на заяву про зміну підстав позову від 13.03.2019 (вх.№5352/19) та письмових запереченнях від 19.04.2019 (вх.№9395/19).

В обґрунтування зазначали, що перевірка ДП «Радомишльське ЛМГ» була проведена на предмет дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.06.2018.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2018, податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2018, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ю- та рішення від 08.11.2018 № яким застосовано штрафну санкцію за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Зазначають, що в акті перевірки від 12.10.2018 №1241/06-30-14-01/13568251 контролюючим органом зафіксовано заниження позивачем податкового зобов`язання на суму податку на додатну вартість 29397 грн за грудень 2017 року, внаслідок неправомірного коригування податку на додану вартість по неплатникам ПДВ та по яким не відбулось повернення раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачам повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Також контролюючим органом під час перевірки позивача встановлено завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 158355 грн, з яких: квітень 2016 року - 113522 грн.; червень 2017 року - 44833 грн, які виникли у зв"язку з неправомірним віднесенням ДП «Радомишльське ЛМГ» до складу податкового кредиту в ряд.16.1 (значення ряд.21 попереднього звітного (податкового) періоду) в декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року показника у розмір 113522 грн та за червень 2017 року показника у розмірі 44833 грн, відповідно.

Щодо тверджень позивача з приводу неврахування контролюючим органом податкових накладних за період з січня по березень 2016 року та з квітня по травень 2017 року, які в свою чергу не були включені ДП «Радомишльське ЛМГ» до податкового кредиту, зазначає, що в ході проведення документальної перевірки та до заперечення на акт перевірки підприємством не надано жодних доказів та документів щодо проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами позивача за період з січня по березень 2016 року, з квітня по травень 2017 року. Тому підстав для зарахування сум до бюджетного відшкодування у відповідача немає.

З приводу оскарження податкового повідомлення-рішення № від 08.11.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства, представники відповідача пояснили, що позивач не погоджується із вказаним рішенням часткового на суму у розмірі 108508,5 грн, з яких 72339 грн - податкове зобов`язаннями, 36169,5 грн - штрафна (фінансова) санкція.

Перевіркою повноти визначення задекларованих платником податків показників у рядку 01 Декларацій «дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 встановлено заниження доходу у ІV кварталі 2017 рік на загальну суму 262500 грн, у зв"язку з не віднесенням до складу доходів ДП «Радомишльське ЛМГ» наданої фінансової допомоги у вигляді готової продукції для ДП «Саратське ЛГ» Одеської області на суму у розмірі 58333 грн та для ДП «Пологівське ЛМГ» Запорізької області на суму у розмірі 204167 грн. Окрім того, до складу витрат позивачем у вказаному періоді протиправно було віднесено собівартість безоплатно наданої лісопродукції зазначеним підприємствам.

В акті перевірки зазначено, що підприємством у порушення пп.140.5.9 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України було занижено суму, яка збільшує фінансовий результат до оподаткування з податку на прибуток підприємства на суму коштів або вартість товарів, виконаних робіт, безоплатно перерахованих та переданих протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, а саме позивачем безоплатно передано лісопродукцію у 2015 році на суму 139384 грн.

Що стосується оскарження рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 3832,13 грн, вказує, що перевіркою встановлено порушення щодо обчислення сум лікарняних листів, на які нараховується єдиний внесок та невідображення нарахованої відпустки по працівнику підприємства. Проте, платником самостійно виявлено та виправлено помилки до початку перевірки в звіті за липень 2017 року.

Щодо оскарження позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № про донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1169,32 грн, представник відповідача вказує, що у звітності за серпень 2016 року не було відображено суми нарахованої відпустки по працівнику ОСОБА_1 у розмірі 5315,1 грн.

Платником самостійно виявлено та виправлено помилку до початку перевірки в звіті за липень 2017 року, а саме проведено коригування, де було донараховано відпускні за серпень 2016 та зменшено відпускні за вересень 2016 на суму 5315,1 грн однак зазначене призвело до заниження зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску за ставкою 22% за серпень 2016 року на суму 1169,32 грн.

В ході судового розгляду справи судом оголошено зміст позовної заяви, заслухано пояснення представника позивача та представників відповідача, заслухано пояснення свідка, досліджено письмові докази, долучені до матеріалів справи, та відповідно до протокольної ухвали суд на місці ухвалив перейти до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з урахуванням положень ст.193 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Складання повного судового рішення відкладалося, у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників учасників справи, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Державне підприємство «Радомишльське лісомисливське господарство» (далі - ДП "Радомишльське ЛМГ") () зареєстроване як юридична особа 17.05.1999, перебуває на обліку в Радомишльському відділенні Малинської об"єднаної Державної податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

У період з 27.08.2018 по 21.09.2018 службовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства «Радомишльське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Радомишльське ЛМГ») на предмет дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2015 по 30.06.2018.

За наслідками перевірки складено акт №1241/06-30-14-01/13568251 від 12.10.2018 (далі - акт перевірки) (т.1 а.с.15-85).

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки, за її результатами встановлено порушення позивачем:

1) пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.44.1 та п.44.2 ст.44, пп.140.5.9 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.3, ст.4 та ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями), Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку №15 «Доходи», який затверджено наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку» від 31.12.1999 №318 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 284314 грн, в тому числі по періодах:

- 2015 рік - в сумі 25089 грн;

- 2016 рік (ІУ квартал) - в сумі 30230 грн;

- 2017 рік (ІУ квартал) - в сумі 129279 грн;

- 1 півріччя 2018 року (II квартал) - 99716 грн;

2) п.44.1 ст.44, п.192.2 ст.192 ПК України, п.4 розділу V Порядку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженої Міністерством фінансів України 28.01.2016 №21 (у редакції, наказу Міністерства фінансів України 23 лютого 2017 року №276) в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість 187752грн, в т. ч.: лютий 2017 року - 113522 грн; липень 2017 року - 44833 грн; грудень 2017 року - 29397 грн;

3) п.1 ч.2 ст.6, п.5 ст.8 та ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» №2464-ІУ від 08.07.2010 (із змінами та доповненнями) підприємством не було відображено у звітності суми допомоги по тимчасовій непрацездатності працівникам ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) на суму у розмірі 22454,54 грн, що призвело до заниження нарахування єдиного внеску. Проте платником самостійно проведено коригування до початку перевірки у звітах за червень 2015 року, грудень 2015 року, травень 2016 року та липень 2017 року, травень-червень 2018 року, а саме: донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, за ставкою 33,2% на суму 2940,71 грн, за ставкою 8,41% на суму у розмірі 1890,12 грн та за ставкою 2% на суму у розмірі 114,81 грн;

4) п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1. ст.7, ч.5 ст.8 та ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» №2464-1V від 08.07.2010 (із змінами та доповненнями), а саме у звітності за серпень 2016 року не було відображено суми нарахованої відпустки по працівнику ОСОБА_1 на суму 5315,1 грн, що призвело до заниження зобов`язання із єдиного соціального внеску за ставкою 22% у розмірі 1169,32грн. Платником не було проведено донарахування єдиного внеску у розмірі 1169,32 грн. В результаті чого недоутримано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ставкою 22% у розмірі 1169,32грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 08.11.2018 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 281628 грн, з яких: 187752 грн - податкове зобов"язання, а 93876 грн - штрафні (фінансові) санкції (т.1 а.с.160, 161);

- податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого позивачу збільшена сума грошового зобов"язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 426471 грн, з яких: 284314 грн - податкове зобов"язання, а 142157грн - штрафні (фінансові) санкції (т.1 а.с.162, 163);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 18477,02 грн (т.1 а.с.166, 167).

Окрім того на підставі акта перевірки відповідачем 08.11.2018 сформовано вимогу №Ю-про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 16728,81 грн (т.1 а.с.164, 165).

Перевіряючи вказані рішення та вимогу, в оскаржуваній частині, на їх відповідність нормам податкового законодавства та вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.11.2018 № про збільшення суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість у розмірі 281628грн, з яких: 187752 грн - податкове зобов"язання, а 93876 грн - штрафні (фінансові) санкції, судом встановлено, що за наслідками перевірки позивачу збільшено суму податкового зобов"язання з податку на додану вартість у розмірі 187752 грн, внаслідок:

- заниження податкового зобов"язання з податку на додану вартість за грудень 2017 року у розмірі 29397 грн;

- завищення податкового кредиту на суму в розмірі 158355 грн: за квітень 2016 року - 113522 грн; за червень 2017 року - 44833 грн.

У акті перевірки зазначено, що під час перевірки повноти визначення податкового зобов"язання встановлено завищення задекларованих ДП «Радомишльське ЛМГ» показників у 8 рядку (рядок 7) Декларацій «Коригування податкових зобов"язань» за грудень 2017 року у розмірі 29397 грн. Таким чином в порушення п.441 ст.44, п.192.2 ст.192 ПК України підприємством занижено податкове зобов"язання з податку на додану вартість на суму у розмірі 29397 грн, внаслідок неправомірного коригування податку на додану вартість по особам, які не є платниками податку на додану вартість та по яким не відбулось повернення раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачам повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п.192.1 ст.192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п.192.2 ст.192 ПК України норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобов`язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Щодо завищення податкового кредиту на суму 158355 грн, з яких: 113522 грн за квітень 2016 року та 44833 грн за червень 2017 року, суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що згідно з основною декларацією з податку на додану вартість за квітень місяць 2016 року від 18.05.2016 № позивачем задекларовано значення ряд.21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.19.1+ряд.20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123,0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) в сумі розміром 920801 грн, проте у зв`язку із поданням уточнюючого розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість з виправленням самостійно виявлених помилок від 22.03.2018 №, поданого за квітень місяць 2016 в ряд. 16 (від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду підприємтсовм задекларовано показник 1034323 грн, різниця становить 113522 грн.

Враховуючи подані звіти за березень 2016 року значення ряд.21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.19.1+ряд.20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123,0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) задекларовано значення показника в сумі 920801 грн.

З огляду на зазначене особами, які проводили перевірку зроблено висновок про те що позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту в ряд. 16.1 (значення ряд.21 попереднього звітного (податкового) періоду) показник в сумі 113522грн.

Окрім того в акті перевірки зазначено, що відповідно до основної декларації з податку на додану вартість за червень 2017 року від 20.07.2017 № платником було задекларовано значення ряд.21. (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.19.1+ряд.20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123,0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) в сумі 138158 грн, проте у зв`язку із поданням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість з виправленням самостійно виявлених помилок від 16.03.2018 №, поданого за червень 2017 року, в ряд.21 (від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду платником задекларовано показник 93325 грн, різниця становить - 44833 грн.

Але, враховуючи подані звіти за березень 2016 року значення ряд.16.1 (значення ряд. 21 попереднього звітного (податкового) періоду) задекларовано у розмірі 138158 грн.

З огляду на зазначене в акті перевірки встановлено, що ДП «Радомишльське ЛМГ» неправомірно віднесено до складу податкового кредиту в ряд.16.1 (значення ряд.21 попереднього звітного (податкового) періоду) показник в сумі 44833 грн (т.1 а.с.36-39).

Суд зауважує, що під час розгляду справи та у заяві про зміну підстав позову від 22.02.2019 за вх.№3743/19 представник позивача вказувала на зайво задекларовану суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 184224,3 грн, яка не була врахована відповідачем. Зазначала, що контролюючим органом під час проведення перевірки безпідставно неврахована в складі податкового кредиту податок на додану вартість з податкових накладних, складених постачальниками ДП «Радомишльське ЛМГ» на суму в розмірі 267686,5 грн, які не приймали участь у формуванні податкового кредиту.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.6 та ч. 2 ст.19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

Відповідно до пп.16.1.2 та 16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до положень пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.а) п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п.198.1 ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

Згідно з п.44.1. ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З огляду на викладене, оскільки платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та складати звітність, то орган Державної фіскальної служби України не зобов"язаний самостійно враховувати наявність у платника податків податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які не приймали участі у формуванні податкового кредиту без дотримання законодавчо встановленої процедури, яку вправі здійснити лише платник податків, зважаючи на наявні у нього первинні документи, які підтверджують суму сплаченого ПДВ. Також у контролюючого органу відсутні повноваження включити вказану суми до податкового кредиту та зменшити суму податкового зобов"язання з податку на додану вартість.

З урахуванням вказаного, суд відхиляє доводи позивача, оскільки у контролюючого органу відсутні правові підстави самостійно визначати суму податку на додану вартість, з урахуванням сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару відповідно до податкових накладних, які не приймали участь у формуванні податкового кредиту.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Щодо наданих позивачем Реєстру податкових накладних за січень-березень 2016 року, травень 2017 року на суму податку на додану вартість у розмірі 267686,5 грн та таблиці №1 «Нарахування податкового зобов`язання по ПДВ», які на його думку, підтверджують відсутності у нього податкового зобов"язання з ПДВ у розмірі 184224,3грн, у зв"язку із врахуванням податкових накладних які не приймали участі у формуванні податкового кредиту, складених постачальниками ДП «Радомишльське ЛМГ» на загальну суму 267686,5 грн, суд зауважує, що Реєстр податкових накладних носить довідково-інформаційний характер (т.2 а.с.236).

Водночас суд зазначає, що пунктом 1 статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» (із змінами та доповненнями) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Підсумовуючи вказане, позивачем не надано суду доказів на спростування заниження ним суму грошового зобов"язання з податку на додану вартість у розмірі 187752 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2018.

Щодо податкового повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов"язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 426471грн, з них 284314 грн - податкове зобов"язання; 142157 грн - штрафні (фінансові) санкції, яке позивач оскаржує частково в сумі розміром вказане податкове повідомлення-рішення в частині суми 108508,5 грн, з яких: 72339 грн - податкове зобов"язання; 36169,5грн - штрафна (фінансова) санкція.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що не погоджується з висновками акту перевірки щодо заниження рядка 01 Декларацій "Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" за 2017 рік на загальну суму 262500 грн та про встановлення заниження позитивного значення податкових різниць у рядку 03 Декларації «Різниці, які виникають відповідно до ПК України» за 2015 рік на суму 139384 грн.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що ДП «Радомишльський ЛМГ» занижено позитивне значення показника рядка 02 Декларацій „Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (прибутку) за 2017 рік в сумі розміром 262500 грн за рахунок невключення до складу доходів наданої фінансової допомоги у вигляді готової продукції ДП «Саратське ЛГ» Одеської області на суму 58333 грн та ДП «Пологівське ЛМГ» Запорізької області на суму 204167 грн, відображеної бухгалтерським проведенням у грудні 2017 року в сумі 262500 грн. При тому, що до складу витрат було віднесено у даному періоді собівартість безоплатно наданої лісопродукції.

Суд зазначає, що відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до розділу ІІІ ПК України передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Порядок розрахунку об`єкта оподаткування з податку на прибуток викладено в ст.134 ПК України, згідно з якою оподатковується прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПК України.

Згідно з п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153 (далі - ПСБО), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.7 ПСБО визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), чистий дохід від реалізації, продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи, інші доходи.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

Суд зазначає, що відповідно до пп.140.5.10 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) особам, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та платникам податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, крім безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), перерахованої неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг, для яких застосовується положення підпункту 140.5.9 цього пункту.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що платник збільшує фінансовий результат до оподаткування на суму перерахованої безоплатної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) на користь осіб, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та платників податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків.

При цьому фінансовий результат податкового (звітного) періоду не збільшується на суму перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), якщо таку допомогу надано юридичній особі - платнику податку на прибуток, яка оподатковується за базовою (основною) ставкою податку.

Суд зауважує, що сторонами не заперечується що ДП «Пологівське ЛМГ» Запорізької області та ДП «Саратське ЛГ» Одеської області не є юридичними особами платниками податку на прибуток за нульовою ставкою.

З огляду на викладене, позивачем правомірно не збільшено фінансовий результат податкового (звітного) періоду до оподаткування у фінансовій звітності за 2017 рік на суму безоплатної фінансової допомоги у розмірі 262500 грн, наданої підприємством ДП «Пологівське ЛМГ» Запорізької області на суму 204167 грн та ДП «Саратське ЛГ» Одеської області на суму 58333 грн.

Підсумовуючи зазначене, у контролюючого органу були відсутні підстави для донарахування позивачу грошового зобов"язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму наданої безоплатної фінансової допомоги у розмірі 262500 грн: 47250 грн - податкове зобов"язання, 23625 грн - штрафна (фінансова) санкція.

Щодо встановлення контролюючим органом заниження позивачем суми, яка збільшує фінансовий результат до оподаткування по рядку 3.1.9 Додатку РІ до рядка 03 РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємства на суму коштів або вартість товарів, виконаних робіт, безоплатно перерахованих та переданих протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, які на дату перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг відповідали умовам, визначеним п.133.4 ст.133 ПК України, у розмірі, що перевищує 4% оподатковуваного прибутку попереднього звітного року, за 2015 рік в сумі розміром 139384 грн у зв"язку з перерахуванням коштів профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ».

На думку відповідача, вказане заниження позитивного значення у розмірі 139384грн, виникло у зв"язку з тим, що на момент перерахування позивачем коштів профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ», вказана організація не була платником податку на прибуток та була зареєстрована, як неприбуткова організація, тобто відповідала вимогам визначеним п.133.1 ст.133 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2015 році).

Однак позивач зазначав, що відповідно до редакції статті ст.133 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2015 році) профспілкові організації не були включені до неприбуткових організацій.

Матеріали справи свідчать, що позивачем у 2015 році перераховано профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ» допомогу у розмірі 139384 грн, у той час, як 4% оподаткованого прибутку попереднього звітного року становить 117060 грн.

Відповідно до пп.133.4.1. п 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам:

утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації;

установчі документи якої містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб;

установчі документи якої передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення);

внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Підпунктом 133.4.5. п.133.4 ст. 133 Податкового кодексу України передбачено, що порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно з пп.140.5.9 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, які на дату перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг відповідали умовам, визначеним пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

Однак, 16 липня 2016 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру" від 13 липня 2016 року №440 (далі - Постанова).

Постанова прийнята на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування неприбуткових організацій" від 17 липня 2015 року №652-VIII (далі - Закон №652) відповідно до підпункту 133.4.5 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України та визначає дії контролюючих органів та неприбуткових підприємств, установ та організацій (далі - неприбуткові організації) у перехідний період, з метою встановлення відповідності установчих документів неприбуткових організацій вимогам Кодексу для включення до нового Реєстру неприбуткових установ та організацій (далі - Реєстр), затвердженого Постановою.

На виконання вказаних правових норм, Малинською об"єднанню державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області 13.12.2016 прийнято рішення №052 відповідно до якого первинній профспілковій організації Радомишльського Державного лісопромислового господарства 13.12.2016 присвоєно ознаки неприбутковості - 0044. Окрім того вказано, що дата включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій, починаючи з якої визначається строк безперервної реєстрації неприбуткової організації - 07.05.2008 (т.3 а.с.142).

Тобто з 07.05.2008 первинна профспілкова організація ДП "Радомишльське ЛМГ" була включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій та зареєстрована, як неприбуткова організація, однак у зв"язку зі змінами в законодавстві з 13.12.2016 зазначену профспілкову організацію включено до нового Реєстру неприбуткових установ та організацій та на виконання вимог чинного законодавства присвоєно ознаки неприбутковості - 0044.

З огляду на викладене, з урахуванням перехідного періоду ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, який діяв після перерахування позивачем коштів профспілковій організації - ІV квартал 2015 року, та з урахуванням вимог ст.133 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд дійшов до висновку, що позивач, як платник податку на прибуток повинен був збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму коштів, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) 2015 року профспілковій організації ДП «Радомишльське ЛМГ», яка на дату перерахування коштів, відповідала умовам, визначеним пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу.

З урахуванням вказаного, донарахування контролюючим органом суми грошового зобов"язання з податку на прибуток у розмірі 25089 грн та штрафної санкції у розмірі 12544,5 грн внаслідок виявлення за результатами перевірки зазначеного порушення підприємством вимог податкового законодавства за 2015 рік є правомірним.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2019 є протиправним в частині донарахування контролюючим органом грошового зобов"язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 70875 грн, з яких: 47250 грн - податкове зобов"язання; 23625 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Щодо рішення від 08.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 18477,02 грн, яке позивач оскаржує частково в сумі розміром 3832,13 грн, суд зазначає наступне.

В акті перевірки контролюючим органом зафіксовано, що обчислення сум лікарняних листів, на які нараховується єдиний внесок проведено з порушенням вимог п.1 ч.2 ст.6, ч.2 ст.9, п. 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-ІУ, а саме:

- в червні 2015 року по працівнику ОСОБА_4 було відображено одночасно і донарахування і зменшення лікарняних за червень 2014 року на суму в розмірі 699,39грн;

- в грудні 2015 року по працівнику ОСОБА_5 відображено одночасно і донарахування і зменшення лікарняних за липень 2015 року на суму в розмірі 3342,02грн;

- у звітності за серпень 2016 року не було відображено суми нарахованої відпустки по працівнику ОСОБА_1 на суму в розмірі 5315,1 грн.

Проте підприємством самостійно виявлено та виправлено помилки до початку перевірки в звіті за липень 2017 року. Проведено коригування, зменшено відпускні за вересень 2016 року на суму 5315,1 грн та донараховано відпускні за травень 2016 року по казаному працівнику.

З метою з"ясування фактичних обставин справи, судом під час судового розгляду справи у судовому засіданні 21.06.2019 заслухано пояснення свідка ОСОБА_2 - бухгалтера ДП «Радомишльське ЛМГ».

Свідок пояснила, що під час формування звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за допомогою автоматизованої системи, помилково було зазначено кількість лікарняних днів за які працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було здійснено нарахування та виплата коштів, а по працівнику ОСОБА_1 не відображено суми нарахованої відпустки у звіті за серпень 2016 року. Зазначила, що вказані неточності не вплинули на своєчасність сплати суми єдиного соціального внеску на загальнообо"язкове державне соціальне страхування.

У подальшому, у зв"язку із самостійно виявленими помилками, позивач надіслав до контролюючого органу Звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме:

- в червні 2015 року по працівнику ОСОБА_4 було відображено одночасно донарахування та зменшення лікарняних за червень 2014 року на суму 699,39 грн, проведено зменшення на суму 232,2 грн та донарахування на суму 232,2 грн, крім того утримання єдиного соціального внеску за ставкою 2% - проведено зменшення на суму 13,9грн та відповідно донарахування на суму 13,9 грн та донарахування на суму 13,9грн (т.3 а.с.11-13);

- у грудні 2015 року по працівнику ОСОБА_5 відображено одночасно донарахування і зменшення лікарняних за липень 2015 року на суму 3342,02 грн, проведено зменшення на суму 1109,55 грн та донарахування на суму 1109,55 грн та утримання єдиного соціального внеску за ставкою 2% - проведено зменшення на суму 66,84 грн та донарахування на суму 66,84 грн (т.3 а.с. 15-17);

- у липні 2017 року проведено коригування виплати відпускних, у зв"язку з чим було донараховано відпускні за серпень 2016 року та зменшено відпускні за вересень 2016 року на суму 5315,10 грн, що відображено в таблиці 1 додатку 4 в графі 4.4 «сума виплат, на яку донараховано єдиний внесок», однак цьому в таблиці 1 додатку 4 платником не відображено нарахування єдиного внеску в сумі 1169,32 грн в графі 4.1 «донараховано єдиного внеску» та графі 4.1.1 « 22,0 %, 36,76 - 49,7 %, в т. ч. донараховано до мінімальної заробітної плати» (т.3 а.с. 14).

Відповідач не заперечує, що позивач до початку перевірки самостійно виявив та виправив помилки при формуванні Звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, однак коригування виявлених помилок призвело до неправильного заповнення звітності сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 1 ч.8 і ч.10 ст.9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (п.10 ст.9 цього Закону).

Згідно з ч.11 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За приписами пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Суд зазначає, що оцінивши долучені до справи докази та обставини справи, суд дійшов до висновку про те, що допущені підприємством помилки, з урахуванням корегувань про донарахування сплачених сум та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у Звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2015 року (по працівнику ОСОБА_4 ), за грудень 2015 року (по працівнику ОСОБА_5 ) шляхом відображення одночасного донарахування і зменшення лікарняних та сум єдиного внеску та у звіті за липень 2017 року ( ОСОБА_1 ) не вплинуло на своєчасність сплати сум єдиного внеску за звітні періоди.

Суд зазначає, що своєчасність сплати сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2014 року (по працівнику ОСОБА_4 ) за липень 2015 року (по працівнику ОСОБА_5 ) та за вересень 2016 року (по працівнику ОСОБА_1 ) ДП «Радомишльське ЛМГ» підтверджується наданими позивачем документами бухгалтерської звітності щодо нарахування єдиного внеску, відомостями нарахування заробітної плати (доходу) застрахованих осіб, платіжними дорученнями, відповідно до яких суми лікарняних, відпускних та єдиного соціального внеску сплачено позивачем своєчасно та в повному обсязі (т.1 а.с.169, 172, 174).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконані позивачем вчасно та у встановлений законодавством строк.

Матеріали справи свідчать, що сума штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих підприємству за порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI становить 3823,13 грн, що сторонами не оспорюється.

Таким чином, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 08.11.2018 є протиправним та підлягає скасуванню в частині донарахування штрафних санкцій у розмірі 3832,13 грн.

Щодо вимоги від 08.11.2018 №про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 16728,81 грн, яке позивач оскаржує частково в сумі розміром 1169,32 грн, суд зазначає наступне.

Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що у звіті за серпень 2016 року не було відображено суми нарахованої відпустки по працівнику ОСОБА_1 на суму у розмірі 5315,1 грн.

Проте, платником самостійно виявлено та виправлено помилку до початку перевірки у звіті за липень 2017 року, а саме проведено коригування, де було донараховано відпускні за серпень 2016 року та зменшено відпускні за вересень 2016 року на суму 5315,1 грн.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) та Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, в тому числі, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст.9 Закону №2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що під час формування звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2016 року в автоматичному режимі помилково було сформовано нульовий показник виплат сум заробітної плати (відпустки) у розмірі 5315,1 грн по працівнику підприємства - ОСОБА_1 .

У подальшому, у зв"язку із самостійно виявленими помилками, позивач надіслав до контролюючого органу звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень 2017 року, у якому відображено у рядку 4.4 «сума виплат, на яку донараховано єдиний внесок» донарахування сплаченого єдиного внеску у зв"язку з допущеними помилками у звіті за серпень 2016 року, проте повторно, помилкова у вказаному звіті у рядку 4.1 «Донараховано єдиний внесок (крім сум, зазначених у р.4.2)» залишено показних - 0, тобто не відбулося фактичного донарахування суми нарахованої заробітної плати та суми ЄСВ (т.3 а.с.14).

Також зазначила, що єдиний внесок з суми нарахованої та виплаченої у серпні 2016 року відпускних ОСОБА_1 у розмірі 5315,1 грн відбулася своєчасно.

На підтвердження своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2016 року, позивачем надано до суду копію платіжного доручення від 07.10.2016 №6202 (т.1 а.с.174).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконані позивачем вчасно та у повному розмірі.

Технічна помилка, допущена у звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2016 року та у звіті про коригування при наявності сплати ЄСВ з фактично нарахованих та виплачених сум, не може слугувати підставою для зарахування позивачу недоїмки по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1169,32 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено наявність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1169,32 грн.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" (вул.Київська, буд.6, м.Радомишиль, Житомирська область, 12201, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (вул.Ю.Тютюнника, буд.7, м.Житомир, 10003, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій і вимоги про сплату боргу (недоїмки), - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 08.11.2018 в частині збільшення Державному підприємству "Радомишльське лісомисливське господарство" суми грошового зобов"язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 70875 грн, з яких: 47250 грн - податкове зобов"язання; 23625 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 08.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині донарахування Державному підприємству "Радомишльське лісомисливське господарство" штрафної санкції у розмірі 3832,13 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ю- в частині недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування у розмірі 1169,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1138 (одна тисяча сто тридцять вісім) грн 00 (нуль) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено у повному обсязі 17 вересня 2019 року.

Суддя А.В. Горовенко