Справа № 120/1852/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 р. Справа № 120/1852/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Драло В.О.,

представника відповідача Гук І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 адвокат Корнійчук С.А. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 34 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 358 від 08.12.2018;

- зобов`язати Агрономічну сільську раду Вінницького району Вінницької області на черговій сесії розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, в межах населеного пункту Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, та прийняти рішення, яким надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, в межах населеного пункту Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, в межах населеного пункту с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області. Однак рішенням 31 сесії 7 скликання Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області (далі - Агрономічної сільської ради) № 258 від 29.08.2018 відповідач відмовив у наданні вказаного дозволу. Відмову аргументував тим, що згідно з ухвалою Вінницького районного суду від 10.04.2017 у справі № 128/860/17 Агрономічній сільській раді заборонено приймати рішення та вчиняти будь-які інші можливі юридичні дії щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадянам земель із 474,6783 га земель державної власності, до вирішення судом зазначеної справи. Позивач не погодився з такою відмовою та оскаржив її до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі № 0240/3352/18-а рішення Агрономічної сільської ради № 258 від 29.08.2018 було скасовано та зобов`язано сільську раду повторно розглянути клопотання позивача з урахуванням висновків суду. Втім, рішенням за № 358 від 08.12.2018 відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. На думку позивача, тим самим відповідач не виконав судового рішення, яке набрало законної сили, та не врахував висновків суду за результатами розгляду справи № 0240/3352/18-а. Також позивач вважає, що наведені у рішенні відповідача мотиви для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не ґрунтуються на вимогах ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Крім того, рішення прийняте з порушенням встановленої законом процедури, зокрема без попереднього отримання висновків та рекомендацій постійної комісії Агрономічної сільської ради з питань регулювання земельних відносин.

Ухвалою суду від 12.06.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

05.07.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що Генеральним планом населеного пункту с. Агрономічне в межах населеного пункту не передбачено земель для ведення садівництва. Відтак оспорюване позивачем рішення є правомірним.

Ухвалою суду від 29.07.2019, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні від 12.08.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. В судове засіданні від 03.09.2019 представник позивача не з`явився та подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відтак на підставі положень ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 205 КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що на території Агрономічної сільської ради немає земель для ведення садівництва. Водночас земельна ділянка, щодо якої позивач подав клопотання, належить до рекреаційної зони активного відпочинку та знаходиться в межах прибережної захисної смуги, що унеможливлює її передачу у власність будь-кому.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона працює на посаді спеціаліста I категорії Агрономічної сільської ради та виконує обов`язки землевпорядника. Наданий на вимогу суду План зонування території с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області розроблений на основі Генерального плану населеного пункту та визначає цільове призначення земель на території села. Свідок підтвердила, що в межах населеного пункту с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області немає земель під садівництво. Крім того, свідок пояснила, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, відноситься до земель рекреаційного призначення та знаходиться у прибережній захисній смуги водойми.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив, що в серпні 2018 року позивач через свого представника звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, в межах населеного пункту Агрономічної сільської ради.

Рішенням 31 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради № 258 від 29.08.2018 позивачу відмовлено у наданні вказаного дозволу. В рішенні зазначено, що бажана земельна ділянка входить до 474,6786 га земель, що знаходяться під забороною ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 10.04.2017 у справі № 128/860/17, якою Агрономічній сільській раді заборонено приймати рішення та вчиняти будь-які інші можливі юридичні дії щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадянам вказаних державних земель, до вирішення по суті спорів у справі № 127/12068/17 про скасування рішення Вінницької районної ради Вінницької області від 29.01.2016 № 1 в частині включення в межі населеного пункту с. Агрономічне 476,6783 га земель Вінницької області сільськогосподарської дослідної станції та справі № 128/860/17 про скасування рішення Агрономічної сільської ради від 02.12.2016 № 195 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель, які включені в межу населеного пункту с. Агрономічне, Вінницького району, Вінницької області", якими ставиться під сумнів законність затвердження та оспорюються генеральних план населеного пункту та інша містобудівна документація, проект землеустрою території населеного пункту та технічна документація.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2018 у справі № 0240/3352/18-а визнано протиправним та скасовано рішення Агрономічної сільської ради № 258 від 29.08.2018 року та зобов`язано відповідача на черговій сесії повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, в межах населеного пункту Агрономічної сільської ради, з урахуванням висновків суду.

На виконання судового рішення Агрономічна сільська рада повторно розглянула клопотання позивача про надання відповідного дозволу та рішенням № 358 від 05.12.2018 відмовила позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва в межах населеного пункту Агрономічної сільської ради. При цьому з посиланням на висновок постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища рішення обґрунтоване тим, що генеральним планом села Агрономічне не передбачено земельних ділянок під індивідуальне садівництво.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, а тому просить суд його скасувати, поклавши на відповідача обов`язок на черговій сесії прийняти рішення, яким надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, в межах населеного пункту Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст. 20 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України громадянам землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок під індивідуальне садівництво із земель державної і комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Як видно з матеріалів справи, позивач вирішив скористатися своїм законним правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення садівництва та з цією метою звернувся до Агрономічної сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, в межах населеного пункту Агрономічної сільської ради.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В цьому контексті суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Крім того, частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності реалізуються у формі прийняття відповідного рішення.

Судом встановлено, що за результатами розгляду клопотання позивача Агрономічна сільська рада прийняла рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, оскільки генеральним планом села Агрономічне не передбачено земельних ділянок під індивідуальне садівництво.

Відтак ухвалою суду від 10.07.2019 відповідача зобов`язано надати копію Генерального плану населеного пункту села Агрономічне в частині, що стосується земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, щодо якої позивачем було подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва. Окрім того, відповідача зобов`язано надати вказаний генеральний план в оригіналі для огляду в судовому засіданні.

На виконання вимог суду відповідач надав викопіювання з плану території села Агрономічне із зазначенням земельної ділянки, щодо якої позивач подав клопотання. Також відповідач надав для огляду в судовому засіданні оригінал Плану зонування території села Агрономічне, розроблений на основі Генерального плану населеного пункту. Водночас відповідач повідомив суд про неможливість надання самого генерального плану, посилаючись на те, що план витребуваний судом у справі № 128/2833/17.

Як з`ясовано судом, в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває справа за № 128/2833/17 за позовом Вінницького національного аграрного університету до Агрономічної сільської ради про визнання противправним та скасування рішення. У зв`язку з розглядом цієї справи у відповідача дійсно витребувано оригінал Генерального плану населеного пункту села Агрономічне. Ухвалою суду від 12.06.2019 у справі призначено комп`ютерно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському НДІ СЕ. Для виконання експертизи справу скеровано в експертну установу.

Відповідно до ч. 7 ст. 80 КАС України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене суд визнає поважними причини неможливості надання відповідачем тих доказів, що витребовувались судом, а саме Генерального плану населеного пункту села Агрономічне, та вирішує спір на підставі наявних у справі доказів.

Так, згідно з Планом зонування території села Агрономічне, оглянутим в судовому засіданні за участю сторін, земельна ділянка орієнтовною площею 0,12 га, щодо якої позивач подав клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, знаходиться в рекреаційній зоні активного відпочинку (умовне позначення - Р-2.1) та в межах прибережної захисної смуги водойми (ставка).

Вказане підтвердила допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з визначеннями, наданими у статті 1 вказаного Закону, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації (ч. 1, 2, ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною третьою статті 18 цього Закону передбачено, що зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; 6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями; 7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення і туризму.

Згідно із ст. 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. Водночас склад земель рекреаційного призначення визначається статтею 51 цього Кодексу. До них належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

В силу приписів ч. 3 ст. 52 ЗК України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Отже, під час розгляду цієї адміністративної справи належними і допустимими доказами підтверджується той факт, що земельна ділянку, яку позивач бажає отримати у власність і щодо якої ним було подано клопотання до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, за своїм цільовим призначенням належить до земель рекреаційного призначення та не є земельною ділянкою для садівництва.

Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни України можуть отримати у власність із земель держаної або комунальної власності виключно земельні ділянки для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів.

Відтак, оскільки за своїм цільовим призначенням земельна ділянка, щодо якої позивач подав клопотання, не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення (для садівництва), а належить до земель рекреаційного призначення та, відповідно, не може бути безоплатно приватизована в порядку, визначеному частиною шостою статті 118 ЗК України, суд доходить висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у власність.

Крім того, на переконання суду, зазначені в оспорюваному рішенні мотиви його прийняття охоплюються підставами для відмови у наданні дозволу, що передбачені у частині сьомій статті 118 ЗК України.

Додатково суд враховує, що бажана для позивача земельна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі та в межах охоронної зони електричних мереж, що також підтверджується Планом зонування території села Агрономічне.

Оцінюючи доводи позивача про те, що відповідач не виконав судового рішення, яке набрало законної сили, суд зазначає таке.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2018 у справі № 0240/3352/18-а було визнано протиправним та скасовано рішення Агрономічної сільської ради № 258 від 29.08.2018 та зобов`язано сільську раду на черговій сесії повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва з урахуванням висновків суду. При цьому суд не погодився із законністю підстав для прийняття вищезазначеного рішення та вказав на те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів стосовно того, що спірна земельна ділянка входить до 474,6783 га земель, що знаходяться під забороною ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 10.04.2017 у справі № 128/860/17, або стосовно того, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту і, як наслідок, не довів наявність підстав для відмови у наданні дозволу, передбачених у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Водночас у вказаному судовому рішенні відсутні висновки про те, що відповідач зобов`язаний надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою або ж висновки про відсутність правових підстав для відмови у наданні такого дозволу. Більше того, вирішуючи справу, суд зазначив, що оскільки позивач та його представник не надали достатніх доказів щодо того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населенного пункту та на неї не діє заборона згідно з рішенням суду у справі № 128/860/17, у суду відсутні підстав для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва.

Таким чином, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2018 у справі № 0240/3352/18-а в межах предмету спору надано оцінку правомірності рішення Агрономічної сільської ради № 258 від 29.08.2018 та зазначених у ньому підстав для відмови у наданні позивачу дозволу, при цьому такі підстави є відмінними від тих підстав, з яких прийняте рішення за № 358 від 08.12.2018.

З огляду на викладене і враховуючи те, що вказаним судовим рішенням Агрономічну сільську раду було зобов`язано повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а не прийняти рішення про надання такого дозволу, помилковими, на думку суду, є твердження позивача про те, що прийняттям оспорюваного рішення відповідач не виконав судового рішення у справі № 0240/3352/18-а.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем встановленої законом процедури прийняття рішення, адже, як встановлено судом, питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою розглядалось на засіданні комісії Агрономічної сільської ради з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища, якою рекомендовано відмовити у прийнятті такого рішення (витяг з протоколу засідання комісії № 34-7 від 26.11.2018).

В іншій частині доводи позивача на правомірність оспорюваного рішення не впливають.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що осопрюване рішення прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Корнійчук Сергій Анатолійович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області (, місцезнаходження: вул. Мічуріна, 12, с. Агрономічне, Вінницький район, Вінницька область, 23227).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 12.09.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович