Справа № 815/2499/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2499/18

Суддя-доповідач П`ятого апеляційного адміністративного суду Шевчук О.А., розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами Головного управління ДФС в Одеській області , Державної фіскальної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 р. по справі № 815/2499/18

позивач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ОСТРА"

відповідач Головне управління ДФС в Одеській області , Державна фіскальна служби України

про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеньскасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 р. адміністративний позов задоволено повністю.

На зазначене рішення суду Головне управління ДФС в Одеській області, Державна фіскальної служби України подали апеляційні скарги. До апеляційних скарг додано заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в яких апелянти просять визнати поважними підстави пропуску строку для апеляційного оскарження ГУ ДФС в Одеській області, ДФС України; поновити строк на апеляційне оскарження ГУ ДФС в Одеській області, ДФС України; відкрити провадження у справі за апеляційною скаргою ГУ ДФС в Одеській області, ДФС України.

Подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 296 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: по справі не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Як вбачається з адміністративного позову, він містить одну вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р., оскільки адміністративний позов було подано до суду 25.05.2018 р.) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, кожному апелянту Головному управлінню ДФС в Одеській області, Державній фіскальній службі України необхідно сплатити судовий збір за подачу апеляційних скарг на рішеня суду у розмірі 124350,58 грн.

Судовий збір за подачу апеляційних скарг до П`ятого апеляційного адміністративного суду повинно бути перераховано або внесено кожним апелянтом на рахунок №1007, одержувач УК в м. Одесі / Приморський р-н./ 22030101 ,банк: Казначейство України, код банку:899998 Код ЄДРПОУ суду 34380461, в розмірі 124350,58 грн., в зв`язку з чим апеляційна скарга, відповідно до вимог ч.1 ст.169 КАС України залишається без руху, з наданням строку для усунення зазначених недоліків.

Звертаємо увагу, що з 01.10.2019 року реквізити для сплати судового збору будуть змінені. Інформація, щодо сплати судового збору за новими реквізитами з 01.10.2019 року буде міститись на офіційному сайті суду.

Стосовно заяв щодо поновлення строку на апеляційне оскарження суд зазначає.

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 295 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 298 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 року) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутись до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду було ухвалено у загальному позовному провадженні (у відкритому судовому засіданні) 05 вересня 2018 року (т.2 а.с.16-27).

12 жовтня 2018 року на зазначене рішення суду першої інстанції Головним управлінням ДФС в Одеській області, ДФС України через суд першої інстанції було подано апеляційні скарги.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року апеляційні скарги Головного управління ДФС в Одеській області, ДФС України були залишені без руху з підстав, що до апеляційних скарг не додано документ про сплату судового збору та було надано апелянтам десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: надання доказів сплати судового збору.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року в задоволенні клопотання Головного управління ДФС в Одеській області про продовження строку на усунення недоліків було відмовлено, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України було повернуто скаржнику.

05 вересня 2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області, Державною фіскальною службою України повторно подано через суд першої інстанції апеляційні скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року. До апеляційних скарг додано заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в яких апелянти просять визнати поважними підстави пропуску строку для апеляційного оскарження ГУ ДФС в Одеській області, ДФС України; поновити строк на апеляційне оскарження ГУ ДФС в Одеській області, ДФС України; відкрити провадження у справі за апеляційною скаргою ГУ ДФС в Одеській області, ДФС України. Зазначені заяви обгрунтовано тим, що, на думку апелянта, причини, у зв`язку з якими апелянти були позбавлені можливості своєчасно сплатити судовий збір та додати до апеляційної скарги відповідне платіжне доручення є поважними, оскільки неможливість сплати судового збору не залежала від суб`єкта владних повноважень, так як пов`язана з ненадходженням коштів, зокрема на сплату судового збору, а також наявність постійних арештів рахунків.

До апеляційних скарг повторно не надано документу про сплату судового збору.

Суд вважає причини пропуску строку, зазначені апелянтом, не достатніми та не поважними підставами для поновлення пропущеного строку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

При цьому судова колегія зазначає, що в ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору митним органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Цє пов`язано з тим, що держава має дотримуватися принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Зокрема, на це ЄСПЛ звертав увагу у п. 74 рішення "Лелас проти Хорватії": "Держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків, 'іншими"словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

Також, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб в тому числі при оскарженні судових рішень у судовому порядку. Будь-які зволікання зі сплатою судового збору у строк, встановлений законодавцем для оскарження судового рішення, та звернення з клопотанням про поновлення строку на оскарження через несплату судового збору вже саме по собі є порушенням принципу "належного урядування" про-який говорить ЄСПЛ.

Держава (в даному випадку - в особі податкових органів) не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень через невчасну сплату судового збору податковим органом та будь-які проблеми, що виникають під час внутрішньої процедури узгодження його сплати. Як зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, такі помилки, допущені органами державної влади, не повинні виправлятися за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (в даному випадку - позивача, у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, винесеного на його користь).

У зв`язку із вищевикладеним, подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст.296,298 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на зазначене, та керуючись вимогами норм Кодексу адміністративного судочинства, суддя приходить до висновку про необхідність залишити подані апеляційні скарги без руху, для надання апелянтами інших поважних підстав, які унеможливили апелянту звернутись до суду вчасно, для поновлення строку на апеляційне оскарження; надання документу про сплату судового збору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються правила ст. 169 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 169, 296, 298, 299 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС в Одеській області, Державної фіскальної служби України залишити без руху.

Надати апелянтам десять днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

Роз`яснити Головному управлінню ДФС в Одеській області, Державній фіскальній службі України, що у разі не усунення зазначених недоліків апеляційної скарги у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала у касаційному порядку не підлягає оскарженю.

Суддя-доповідач: Шевчук О.А.