Справа № 2а-3834/12/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року

Київ

справа №2а-3834/12/1370

касаційне провадження №К/9901/2777/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Львівській області (далі - Інспекція) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2012 (суддя - Лунь З.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2013 (головуючий суддя - Кушнерик М.П., судді - Багрій В.М., Старунський Д.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства закритого типу «Темпо» (далі - Товариство) до Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС (правонаступником якої є Городоцька об`єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

У травні 2012 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2012.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що на запит податкового органу для проведення перевірки, результати якої оформлені актом № 34/22/20785813 від 06.04.2011, на підставі висновків якого Інспекцією було прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення, Товариством були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи на підтвердження фактичного виконання господарських операцій, здійснених з ПП «НОВО-КОМ», які відповідають встановленим законодавством вимогам, містять несуперечливу і достовірну інформацію, підтверджують виконання сторонами відповідних господарських операцій, з урахуванням того, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2012 у справі № 2а-11361/11/1270, яка набрала законної сили, були спростовані обставини, викладені у акті Алчевської ОДПІ №1811/231/36917481 від 14.11.2011.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 04.07.20112, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2013, позов задовольнив повністю: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2012.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що: господарські операції між позивачем та ПП «НОВО-КОМ» були реально (фактично) здійснені, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та регістрами бухгалтерського обліку, з урахуванням того, що придбані у ПП «НОВО-КОМ» товарно-матеріальні цінності були реалізовані позивачем іншим суб`єктам господарювання, внаслідок чого отримано прибуток, податок із якого був задекларований Товариством до сплати у Державний бюджет України; операції пов`язані з господарською діяльністю Товариства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю; постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2012 у справі № 2а-11361/11/1270, яка набрала законної сили, були визнані протиправними дії Алчевської ОДПІ щодо проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ПП «НОВО-КОМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02.2011 по 30.09.2011, за результатами якої був складений акт №1811/231/36917481 від 14.11.2011, визнано протиправними дії Алчевської ОДПІ щодо визнання нікчемними усіх укладених ПП «НОВО-КОМ» правочинів, викладені в акті №1811/231/36917481 від 14.11.2011, та зобов`язано Алчевську ОДПІ вилучити з АС «Результати співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА» інформацію про результати перевірки ПП «НОВО-КОМ», оформленої актом №1811/231/36917481 від 14.11.2011.

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 20.01.2014 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Інспекції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не надали належної правової оцінки тому, що будь-які документи мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції, а якщо такої не було - то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинними законодавством. Решта доводів Інспекції зводиться до цитування норм Податкового кодексу України та висновків актів перевірки Товариства та ПП «НОВО-КОМ».

Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 19.02.2019 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції, а ухвалою від 09.09.2019 - закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 10.09.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення стали висновки проведеної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ПП «НОВО-КОМ» за період з 01.01.2009 по 07.12.2011, результати якої оформлені актом № 34/22/20785813 від 06.04.2011, за висновками якого Товариством були порушені вимоги пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на додану вартість за лютий 2011 року на суму 329930,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки вказано, що Товариство неправомірно сформувало податковий кредит лютого 2011 року по господарських операціях з ПП «НОВО-КОМ», оскільки: платником податків до перевірки не надано документів, що підтверджують оплату отриманої від ПП «НОВО-КОМ» продукції; стан ПП «НОВО-КОМ» - 3 « прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру)»; згідно акту Алчевської ОДПІ №1811/231/36917481 від 14.11.2011 «Про результати проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ПП «НОВО-КОМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02.2011 по 30.09.2011» встановлено: відсутність у ПП «НОВО-КОМ» необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей та надання послуг чи здійснення робіт в силу відсутності відповідного персоналу, транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів, що свідчить про відсутність у ПП «НОВО-КОМ» адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань; господарській операції між ПП «НОВО-КОМ» та контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності.

На підставі висновків вказаного акта перевірки Інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 329931 грн., у тому числі: 329930,00 грн. - за основним платежем, 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 Податкового кодексу України.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов`язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), податковий кредит може вважатися не підтвердженим.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) у складі вартості таких товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту.

Тобто, право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що: господарські операції між позивачем та ПП «НОВО-КОМ» були реально (фактично) здійснені, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями; при придбані товарно-матеріальних цінностей у ПП «НОВО-КОМ» у позивача була наявна ділова мета, а саме - отримання прибутку внаслідок продажу зазначених товарно-матеріальних цінностей ЗАТ «АВК», ПМП ВФ «Панда», ТОВ «Інтермаркет», ТОВ «Напої Плюс», ЗАТ «Ковчег і Ко», ПАТ «Продовольча компанія ЯСЕН», ТОВ «Фактор», ПП «Агенство «Малбі», ДП «Кондитерська корпорація «Рошен», ЗАТ «Чумак», ЗАТ «Оболонь», яким придбані у ПП «НОВО-КОМ» товарно-матеріальні цінності реалізовувались за цінами вищими, ніж ціни придбання, з урахуванням того, що основним видом діяльності Товариства є неспеціалізована оптова торгівля харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (51.39.0 за КВЕД); згідно пункту 5.4 статті 5 договору № 1010211 від 01.02.2011, укладеного між Товариством та ПП «НОВО-КОМ», транспортування товарно-матеріальних цінностей здійснювалось ПП «НОВО-КОМ» та за його рахунок; станом на дату укладення договору та виконання зобов`язань за цим договором, а також станом на дату ухвалення судових рішень ПП «НОВО-КОМ» було належним чином зареєстрованою юридичною особою (статус відомостей «підтверджено») та платником податку на додану вартість.

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2012 у справі № 2а-11361/11/1270, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.03.2012, були визнані протиправними дії Алчевської ОДПІ щодо проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ПП «НОВО-КОМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02.2011 по 30.09.2011, за результатами якої був складений акт №1811/231/36917481 від 14.11.2011, визнано протиправними дії Алчевської ОДПІ щодо визнання нікчемними усіх укладених ПП «НОВО-КОМ» правочинів, викладені в акті №1811/231/36917481 від 14.11.2011, та зобов`язано Алчевську ОДПІ вилучити з АС «Результати співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА» інформацію про результати перевірки ПП «НОВО-КОМ», оформленої актом №1811/231/36917481 від 14.11.2011.

Таким чином, доводи Інспекції, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2012 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2013 - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду