Справа № 824/906/19-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/906/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо ненарахування та невиплати їй підвищення до пенсії, відповідно до пункту "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити їй нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме з 09.01.2019р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що є реабілітованою особою із правом на пільги та до призначеної пенсії їй виплачується підвищення у розмірі 43,52 грн., передбачене пп.2 п.4 постанови КМУ від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» як члену сім`ї репресованої особи, яку було примусово переселено та яких у подальшому було реабілітовано. Зазначає, що 09.01.2019р. звернулася до відповідача з заявою про здійснення перерахунку та виплату їй пенсії з зарахуванням у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії періоду перебування на засланні з 6 липня 1949 року по 12 липня 1956 року, а також здійснення перерахунку та виплату їй пенсії як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щомісячно. Однак, листом №9808/02 від 21.03.2019р. відповідач відмовив їй у вказаному перерахунку.

Відмову відповідача позивач вважає протиправною, оскільки вважає, що при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вишу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Ухвалою суду від 09.08.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підвищення пенсій громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено фактично виплачувались на підставі положень п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». На даний час позивач згідно постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008р. «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» отримує підвищення до пенсії у розмірі 43,52грн. як член сім`ї репресованих осіб. Відповідач вказує, що відповідно до п.16 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017р. №2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Тобто, Закон України "Про пенсійне забезпечення" втратив чинність. Вказує, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивач не відноситься до громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, а є членом сім`ї таких осіб, яким виплачується підвищення на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

З указаних підстав відповідач вважає позовні вимоги неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки відділу внутрішніх справ Дондюшанського райвиконкому №2291 від 07.06.1989р. ОСОБА_1 , батьки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші члени сім`ї, які виселені 06.07.1949р. за межі республіки на підставі Постанови Ради Міністрів Молдавської ССР від 10 квітня 1969 року, були реабілітовані (а.с.6).

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 виданим 08.08.1991р. (а.с.10).

Згідно розпорядження пенсійного органу НОМЕР_2 від 24.07.1997р. розмір пенсії позивача перераховано з 01.08.1997р. в розмірі 34,96грн., та в подальшому перераховано з 01.09.2008р. на підставі розпорядження №34 в розмірі 544,00грн. (а.с.26-27).

Рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернівецької міської ради від 21.09.2018р. №1.3 на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років" ОСОБА_1 видано посвідчення реабілітованої особи із правом на пільги (а.с.8).

Позивач 02.03.2019р. звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з заявою, у якій, зокрема, просила здійснити перерахунок та виплату пенсії як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щомісячно (а.с.23).

Листом №9808/02 від 21.03.2019р. органом Пенсійного фонду, з-поміж іншого, відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щомісячно.

Позивач вважає протиправною вказану вище відмову відповідача, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №2325-УІІІ від 05.05.2018р. реабілітованими слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Статтями 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями. Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

З оскаржуваної відмови видно, що відповідач відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виходив з позиції, відповідно до якої розмір підвищення до пенсії на підставі позивача визначається постановою Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008р. "Про підвищення пенсійного забезпечення громадян", а розмір пенсії згідно з ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривень, а членам їх сімей, яких було примусово переселено 43,52 грн.

Судом встановлено, що позивач отримує підвищення до пенсії у розмірі 43,52грн. як член сім`ї репресованих осіб.

В свою чергу в п."г" ч.1 ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначено, що громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25% мінімальної пенсії за віком.

Стаття 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст.28 Закон №1058-IV.

Разом з тим, ст.28 Закону №1058-IV передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

За правилами ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком, наведене у ст. 28 Закону №1058-IV необхідно застосовувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.6 Розділу XV "Прикінцевих положень" Закону №1058-IV, до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постанова Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008р. "Про підвищення пенсійного забезпечення громадян" є підзаконним актом нижчої юридичної сили, ніж Закон України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з приписами ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Згідно п.1, п.6 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

За таких обставин, враховуючи викладене, у зв`язку з невідповідністю п.2 постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.20018 "Про підвищення пенсійного забезпечення громадян" вимогам п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суд у відповідності до ч.3 ст.7 КАС України вважає за необхідне застосовувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме п."г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 654 звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Відповідно до пункту 7 Постанови Верховної ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993р. №3812-XII направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв`язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Довідки про реабілітацію, згідно із статтею 3 цього Закону видаються реабілітованим на їх вимогу органами внутрішніх справ за наявності у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на виселених осіб тощо), а за відсутності таких документів - районними комісіями по поновленню прав реабілітованих після встановлення ними факту виселення.

З аналізу вище наведених норм вбачається, що громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», призначені пенсії підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а членам їх сімей, яких було примусово переселено на підставі статті 3 вказаного Закону, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи видно, що на підставі рішення Дондюшанського райвиконкому №2291 від 07.06.1989р., а також рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернівецької міської ради від 21.09.2018р. №1.3 ОСОБА_1 надано статус реабілітованої особи. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про те, що позивач вона має право на підвищення до пенсії, передбачене п."г" ст.77 Закону в розмірі 50% пенсії.

А тому дії відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку та виплаті підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій та згодом реабілітована у розмірі, передбаченому п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними.

Твердження відповідача про те, що позивач не є особою, яка зазнала репресій та згодом реабілітована, а є членом сім`ї осіб, яких було примусово переселено спростовується рішеннями про визнання її реабілітованою, що враховуючи вищенаведені положення законодавства включає в себе поняття особи, яка зазнала репресій.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли суб`єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Водночас у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме з 01.03.2019р.

Суд звертає увагу на те, що позивач невірно вказав дату звернення за перерахунком, що підтверджується вхідним номером на відповідній заяві про перерахунок пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Водночас, суд враховуючи майновий стан позивача та подане клопотання відстрочив сплату судового збору до вирішення справи по суті.

За приписами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, враховуючи, що позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, підстави для присудження судового збору на користь позивача відсутні. Натомість судовий збір за звернення до суду з даним позовом у розмірі 1536,80 грн. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи те, що позивач не поніс судових витрат, в тому числі і на оплату судового збору, підстав для відшкодування їх на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача немає.

У зв`язку з наведеним судовий збір, який у відповідності

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме з 01.03.2019р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до спеціального фонду Державного бюджету України (Чернівецьке УК/м.Чернiвцi/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37978173, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача 4013, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Оренбурзька, 7-А, м.Чернівці, 58022).

Суддя Кушнір В.О.