Справа № 140/1611/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1611/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представників позивача Савченка В.В., Федорчука М.А.,

представника відповідача Кушнір Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІГРО-ЛЕНД» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІГРО-ЛЕНД» (далі - позивач, ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД») звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними дій відповідача по передчасному прийняттю та направленню ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» оскаржуваних податкових повідомлень-рішень без надання позивачу акту від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985, складеного за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» з питань правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за липень-грудень 2018 року та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2018 року, та зобов`язання ГУ ДФС у Волинській області направити ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» примірник акту від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985, у порядку та спосіб, що передбачені ст.ст.42, 58, 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України); про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.04.2019 №, яким товариству визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 87500 грн, №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування на 250000 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 62500 грн, №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування на 2031556 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 507889 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» з питань правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за липень-грудень 2018 року та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2018 року, за наслідками якої складено акт від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985. Позивач вважає, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій із контрагентом ТзОВ «С.К.С», зроблені в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача, не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач вказує, що норми ПК України не ставлять у залежність право платника податку, в даному випадку ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» на формування податкового кредиту від фактичної сплати сум податків до бюджету постачальником товарів - ТзОВ «С.К.С» по ланцюгу поставки, якщо цей платник (ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД») мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбання товарів. При цьому зазначає, що реальність операцій з придбання ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» товару - олії соняшникової сирої, нерафінованої у процесі проведення позапланової документальної виїзної перевірки контролюючим органом не спростована.

Крім того, посилається на те, що контролюючим органом протиправно не вручено (не направлено) позивачу примірника акту перевірки №4469/03-20-12-02/35599985, що фактично позбавило права надати заперечення та взяти участь у їх розгляді, тим самим захистити свої права у спосіб, передбачений нормами ПК України. Вважає, що ненадання примірника акту перевірки №4469/03-20-12-02/35599985 позивачу є не лише формальним порушенням законодавства, тобто порушенням процедури оформлення результатів перевірки, а є таким порушенням, що суттєво вплинуло на його права, позбавивши його права отримати вищевказаний акт перевірки, ознайомитись з ним, обґрунтувати правомірність своєї позиції та невірність встановлених в акті перевірки висновків, як наслідок.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.1-1а).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (т.1, а.с.119-125) вимог підприємства не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні позапланової виїзної документальної перевірки, якою встановлено порушення платником податку вимог податкового законодавства. Зазначає, що у зв`язку із тим, що о 16:30 13.03.2019 були відсутні посадові особи ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД»: директор - ОСОБА_1 та головний бухгалтер - ОСОБА_2 або інші законні представники за юридичною особою позивача: м.Ковель, вул.Варшарська, буд.1, про що був складений акт про відсутність посадових осіб, а тому акт перевірки від 13.03.2019 року №4469/03-20-12-02/35599985 був направлений ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» засобами поштового зв`язку. Вказане підтверджується копією накладної №R1136909 від 14.03.2019 року, із якої вбачається, що акт перевірки отримано 19.03.2019 року головним бухгалтером ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» - ОСОБА_2 Крім того, про факт отримання позивачем акту перевірки від 13.03.2019 свідчить і та обставина, що 05.04.2019 року до ГУ ДФС у Волинській області ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» було подано заперечення за вих.№02/04 від 02.04.2019 на даний акт позапланової документальної виїзної перевірки. Разом з тим зауважує, що в позовній заяві позивач також дуже детально описує виявлені порушення, що відповідає висновкам акту перевірки від 13.03.2019 року №4469/03-20-12-02/35599985, а також в точності посилається на ті ж самі пункти статей ПК України, що і контролюючий орган у зазначеному акті перевірки, та прямо цитує висновки акту перевірки. Крім того, з урахуванням того, що повідомлення про дату та час розгляду заперечень позивач отримав 11.04.2019, а сам розгляд заперечення був призначений на 15.04.2019, жодних перешкод чи об`єктивних причин для того, щоб прибути на розгляд такого заперечення, у позивача не було.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 19.04.2019 №№, , , то контролюючим органом було встановлено, що позивач у листопаді 2018 року придбав у ТзОВ «С.К.С» олію соняшникову сиру, нерафіновану в кількості 668,91 т на загальну суму 14214,337 тис грн, в тому числі ПДВ - 2369,1 тис грн. Даний товар був придбаний контрагентом позивача у ТзОВ «ЛКО Груп». При цьому ТзОВ «С.К.С» та ТзОВ «ЛКО Груп» зареєстровані за однією адресою: 03062, м.Київ, вул.Екскаваторна, 35. Податковий кредит ТзОВ «ЛКО Груп» та ТзОВ «С.К.С» за даними Єдиного реєстру податкових накладних аналогічно сформовано за рахунок придбання олії соняшникової сирої нерафінованої, насіння соняшника, алкогольних напоїв, безалкогольних напоїв, кави, чаю, пшениці, послуг оренди та інше. Разом з цим, за даними Єдиного реєстру податкових накладних витрати по зберіганню, транспортуванню, сертифікації олії соняшникової сирої нерафінованої та насіння соняшника за період вересень-грудень 2018 у ТзОВ «ЛКО Груп» та за період листопад 2018 відсутні. За даними ІС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних у ТзОВ «С.К.С» відсутні власні чи орендовані виробничі потужності. Крім того, за даними Єдиного реєстру податкових накладних постачальником ТзОВ «ЛКО Груп» олії соняшникової сирої, нерафінованої в кількості 317650 т та насіння соняшнику в кількості 395500 т є його ж покупець - ТзОВ «С.К.С». Згідно з проведеним аналізом даних ІС «Податковий блок» підсистеми «Архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДФС України» встановлено відсутність придбання по ланцюгу продажу товарно-матеріальних цінностей (неможливо встановити походження олії соняшникової сирої нерафінованої), яка в подальшому реалізована ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» та встановлено наступну схему руху товарно-матеріальних цінностей придбаного у ТзОВ «С.К.С»: ТзОВ «С.К.С» продано ТзОВ «ЛКО Груп», ТзОВ «ЛКО Груп» продано ТзОВ «С.К.С», ТзОВ «С.К.С» продано ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД». При цьому, зазначає, що ТзОВ «С.К.С» та ТзОВ «ЛКО Груп» не є виробниками чи імпортерами реалізованих товарів, а відсутність реального (законного) джерела походження ідентифікованого товару (відсутність дійсного формування цього активу), унеможливлює його рух за ланцюгами всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій, зокрема до ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД».

Крім того відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, ТзОВ «С.К.С» та ТзОВ «ЛКО Груп» фігурують в ряді кримінальних проваджень. Зокрема, згідно ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2018 року по справі №752/21908/18 призначена судової економічної експертизи у кримінальному провадженні №0000917 від 14.09.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України), проведеним аналізом податкової звітності ТзОВ «С.К.С» за 2018 рік, за формою додаток 5 до декларацій з ПДВ встановлено, що ТзОВ «С.К.С» мало фінансово - господарські взаємовідносини з ТзОВ «ЛКО ГРУП» та іншими підприємствами, які створені з ознаками фіктивності та яке приймає участь у схемах з мінімізації податкових зобов`язань шляхом проведення фіктивних фінансово-господарських операцій. ТзОВ «С.К.С» фігурує у кримінальній справі за №0007254 від 17.08.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України про підробку документів. Зокрема, в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року по справі №759/14883/18 вказано, що оперативним підрозділом Святошинського УП встановлено, що посадові особи ТзОВ «С.К.С» причетні до підробки ряду установчих документів.

На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просить позовні вимоги залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 26.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с.247-248).

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали із наведених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відповіді на відзив.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 25.02.2019 по 05.03.2019 посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області відповідно до п.п.78.1.8, п.78.1 ст.78 ПК України на підставі наказу ГУ ДФС у Волинській області від 18.02.2019 №603 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» з питань правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за липень-грудень 2018 року та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2018 року, за наслідками якої складено акт перевірки від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985 (т.1, а.с.126-144).

Згідно з висновками акту перевірки від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985 позивачем, зокрема, порушено:

- пункти 198.1, 198.3, 198.6. статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пункт 201.10 статті 201 ПК України, внаслідок чого ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» за листопад 2018 року завищено суму податкового кредиту (рядок 10.1) на 2369056,00 грн та відповідно суму від`ємного значення (рядок 19) на 2369056,00 грн, в результаті чого платником завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» (рядок 21) за листопад 2018 року у розмірі 2119056,00 грн;

- пункти 198.1, 198.3, 198.6. статті 198, пункти 200.4, 200.14 статті 200, пункт 201.10 статті 201 ПК України, внаслідок чого «ІГРО-ЛЕНД» завищено суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку по декларації за листопад 2018 року (рядок 20.2.1) в розмірі 250000,00 грн, по декларації за грудень 2018 року (рядок 20.2.1) в розмірі 2031556,00 грн, та суму від`ємного значення за грудень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» (рядок 21) на 87500,00 грн;

- пункт 187.1. статті 187 ПК України та розділ V «Порядок заповнення податкової декларації» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 року №21, внаслідок чого ТзОВ «ІГРО- ЛЕНД» занижено рядок 2 декларації за грудень 2018 року на суму 1853703,12 грн.

Товариство, не погодившись із висновками акту перевірки, 02.04.2019 за вих.№02/04 подало заперечення до відповідача (т.1, а.с.27-29).

Листом від 16.04.2019 №13020/10/03-20-12-02 відповідач повідомив про результати розгляду заперечень та вказав, що вимоги вказані у ньому, не підлягають задоволенню (т.1, а.с.37-38).

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки 19.04.2019 ГУ ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування за грудень 2018 в розмірі 2031556,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 507889,00 грн;

№, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування за листопад 2018 в розмірі 250000,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 62500,00 грн;

№, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за грудень 2018 в розмірі 87500,00 грн (т.1, а.с.17-22).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу,

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами статті 200 ПК України сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов`язання та податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України (тут і надалі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.10.2015 №21-1555а15 та від 22.09.2015 №21-1526а15 та узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №814/328/15.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів відповідача судом при розгляді справи підлягали з`ясуванню обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій із контрагентом ТзОВ «С.К.С».

Судом встановлено, що 31.10.2018 між ТзОВ «С.К.С» як постачальником та ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» як покупцем було укладено договір поставки №31/10/2018І (т.1, а.с.161-163), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар на умовах, що передбачені цим договором. На кожну партію товару постачальник передає покупцеві наступні документи: рахунок-фактура, видаткова накладна, копії товарно транспортних накладних про приймання товару, копія сертифіката або посвідчення якості на товар, виданий заводом або виробником продукції. Ціна одиниці товару обумовлюється в додатках на кожну партію товару. Оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунку-фактури.

Додатком №1 до договору поставки від 31.10.2018 №31/10/2018І, який є невід`ємною частиною даного договору, визначено, що покупець продає, а покупець купує наступний товар: олія соняшникова сира, нерафінована, українського походження. Кількість товару 650 тонн. Ціна за тонну складає 21250 грн, в тому числі ПДВ 20%. Загальна вартість товару складає 13812500,00 грн, в т.ч. ПДВ 20%. Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на умовах EXW м.Ізмаїл Одеська область. Відвантаження товару зі складу можливе протягом 90 календарних днів з дати видаткової накладної. Зберігання товару до моменту фактичного вивозу здійснюється за рахунок постачальника. Покупець здійснює оплату за товар протягом 90 днів з моменту його поставки (т.1, а.с.164).

На виконання умов вказаного договору ТзОВ «С.К.С» протягом листопада 2018 року здійснило поставку ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» олії соняшникової сирої, нерафінованої в кількості 668,91 т на загальну суму поставки 11845281,00 грн, ПДВ - 2369056,24 грн, що підтверджується видатковими накладними від 09, 11, 12, 13, 14, 16, 18 листопада 2018 року, за якими продавцем виставлено рахунки на оплату від зазначених дат (т.1, а.с.165-182). Оплату вартості придбаного товару покупцем здійснено в повному обсязі на підставі рахунків на оплату, що підтверджується платіжними дорученнями від 20 листопада 2018 року, від 13, 14, 18, 20, 26, 28 грудня 2018 року, від 04, 17 січня 2019 року (т.2, а.с.123-131).

Транспортування товару здійснено відповідно до договору надання послуг з перевезення вантажу №І-01/11/2018 від 01.11.2018, укладеного між ТзОВ «БЄЛ-ТРАНС» як виконавцем та позивачем як замовником (т.1, а.с.183-188). Факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 09, 11, 12, 13, 14, 16, 18 листопада 2018 року, у яких пункт навантаження товару вказано м.Ізмаїл Одеської області, пункт розвантаження - м.Миколаїв, термінал ТзОВ «Евері» (т.1, а.с.191-211). Актом №ОУ-0003751 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05.12.2018 засвідчено факт виконання послуг з перевезення (т.1, а.с.190). Оплату наданих послуг з перевезення замовником здійснено в повному обсязі на підставі рахунку-фактури від 05.12.2018 (т.1, а.с.189), про що свідчить платіжне доручення від 17.01.2019 (т.2, а.с.132).

Крім того, як свідчать матеріали справи, придбаний ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» товар - олія соняшникова сира, нерафінована був експортований до Республіки Польща згідно з митною декларацією №UA504120/2019/100377 від 12.01.2019 на підставі зовнішньоекономічного контракту №572182, укладеного між ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» як продавцем та BIEL-TRANS-EUROPE Sp.z.o.o як покупцем (т.2, а.с.60-64).

Факт надходження товару від ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» на термінал ТзОВ «Евері» відповідно до вищезгаданих товарно-транспортних накладних підтверджений листами ТзОВ «Евері» від 26.03.2019 за вих.№244 та BIEL-TRANS-EUROPE Sp.z.o.o від 26.03.2019 №26/03-1 (т.1, а.с.74-75).

Отже, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується факт придбання позивачем у ТзОВ «С.К.С» товару - олії соняшникової сирої, нерафінованої та подальшої його реалізації на експорт, що в свою чергу свідчить про використання придбаного товару у власній господарській діяльності та відповідає діловій меті, спрямованій на отримання прибутку.

Разом з тим, в акті перевірки контролюючий орган посилається на те, що придбана ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» у ТзОВ «С.К.С» олія соняшникова не підтверджена посвідченням про якість продукції. Крім того, в ході перевірки відповідач встановив, що за даними Єдиного реєстру податкових накладних в адресу ТзОВ «С.К.С» зареєстрована у вересні 2018 податкова накладна №92 на придбання робіт по переробці насіння соняшника від ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал», яка зареєстрованим в ЄРПН розрахунком коригування №93 від 28.09.2018 скоригована на весь обсяг поставки. На думку податкового органу, вказане свідчить про те, що ТзОВ «С.К.С» у вересні-жовтні 2018 не отримував послуг по переробці насіння соняшника від ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал», що ставить під сумнів достовірність наданого ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» до перевірки посвідчення якості №488 ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал», згідно якого продукція виготовлена 01.10.2018.

Однак, такі висновки ГУ ДФС у Волинській області спростовуються наступним.

Так, як свідчать матеріали справи, 05.09.2018 між ТзОВ «С.К.С» як замовником та ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» як виконавцем укладено договір №05/09-18 про виконання робіт з виготовлення готової продукції (т.2, а.с.65-73). Розділом 4 «Порядок виконання, передачі й приймання виконаних робіт» серед іншого передбачено, що після отримання повідомлення від виконавця про дату закінчення обробки сировини і готовності обсягу готової продукції замовник має забезпечити повне фактичне вивезення такої продукції зі складів/ємкостей протягом 15 календарних днів. Сторони домовились, що з моменту підписання уповноваженим представником замовника акту приймання-передачі готової продукції така вважається переданою виконавцем та прийнятою замовником за кількістю та якістю.

Специфікацією №04/09 від 26.09.2018 до даного договору обумовлено переробку сировини - насіння соняшнику загальною вагою 350 метричних тон в строк не пізніше ніж до 06.12.2018, а актами приймання-передачі сировини на переробку №№1, 2, 3 від 26, 27, 28 вересня 2018 року відповідно передано на переробку сировину у зазначеній в специфікації №04/09 від 26.09.2018 кількості (т.2, а.с.74-77).

Водночас специфікацією №05/10 від 01.10.2018 до договору №05/09-18 про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 05.09.2018 обумовлено переробку сировини - насіння соняшнику загальною вагою 4600 метричних тон в строк не пізніше ніж до 04.12.2018, а актами приймання-передачі сировини на переробку №№1-21 від 01-05, 08-12, 16-19, 22-25, 29-31 жовтня 2018 року передано на переробку сировину у зазначеній в специфікації №05/10 від 01.10.2018 кількості (т.2, а.с.78-99).

Також відповідно до специфікації №06/11 від 01.11.2018 до договору №05/09-18 про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 05.09.2018 обумовлено переробку сировини - насіння соняшнику загальною вагою 1850 метричних тон в строк не пізніше ніж до 06.12.2018, а актами приймання-передачі сировини на переробку №№1-13 від 01, 06-09, 12, 13, 16, 21-23, 26, 27 листопада 2018 року передано на переробку сировину у зазначеній в специфікації №06/11 від 01.11.2018 кількості (т.2, а.с.100-113).

Згідно з актом приймання-передачі готової продукції від 30.11.2018 засвідчено факт приймання ТзОВ «С.К.С» від ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» готової продукції після переробки насіння соняшника у кількості 6670 т 239 кг, зокрема, олії соняшникової загальною вагою 2801 т 500 кг (т.2, а.с.114).

Актом надання послуг №105 від 30.11.2018, підписаним та скріпленим печатками ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» як виконавцем та ТзОВ «С.К.С» як замовником, підтверджено факт виконання робіт по переробці насіння соняшника у кількості 6670,239 т на загальну суму 5681242,66 грн, в тому числі ПДВ 946873,79 грн (т.2, а.с.117) та виконавцем виписано в адресу ТзОВ «С.К.С» рахунок на оплату №87 від 30.11.2018 (т.2, а.с.116).

За наслідками проведеної господарської операції по переробці насіння соняшника ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» складено податкову накладну №122 від 30.11.2018 на суму постачання ПДВ 946873,79 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 14.12.2018, про що свідчить акт перевірки позивача.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується факт надання ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» контрагенту позивача ТзОВ «С.К.С» послуг по переробці насіння соняшника впродовж вересня-листопада 2018 року. Водночас факт коригування ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» податкових зобов`язань по податковій накладній №92 від 28.09.2018, виписаній в адресу ТзОВ «С.К.С», жодним чином не впливає на дійсність виконання робіт по переробці насіння соняшника, оскільки в подальшому ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» виписано та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №122 від 30.11.2018 на весь обсяг господарської операції.

При цьому суд зазначає, що відповідно до укладеного договору №05/09-18 про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 05.09.2018 було передбачено вивезення замовником готової продукції по мірі її виготовлення, а основна готова продукція повинна відповідати вимогам ДСТУ 4492:2005 «Олія соняшникова. Технічні умови».

З матеріалів справи слідує, що ТзОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» видало посвідчення про якість №488 на олію соняшникову, дата виготовлення 01.10.2018, масою 650,00 МТ (т.1, а.с.160), згідно з яким вказано відповідність даної продукції вимогам ДСТУ 4492-2017, який вступив в дію з 01.01.2019.

Разом з тим, суд зазначає, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, та не містить відомостей про господарську операцію.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №813/123/16.

Отже, надання позивачем до перевірки посвідчення якості товару з окремими дефектами у ньому не є доказом наявності складу податкового правопорушення, оскільки іншими дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується реальність господарської операції.

Крім того, суд не бере до уваги твердження контролюючого органу в акті перевірки про те, що відповідно до отриманої інформації ГУНП в Волинській області за листопад 2018 у системі комплексу відеофіксації транспортних засобів «Відеоконтроль-Рубіж» відсутні відомості про проходження окремими транспортними засобами, що здійснювали перевезення олії соняшникової, за маршрутом: м.Ізмаїл Одеської області - м.Миколаїв, термінал ТзОВ «Евері», оскільки до ІС «Відеоконтроль-Рубіж» вноситься інформація щодо транспортних засобів боржників на підставі виконавчих проваджень, наданими підрозділами ДВС МЮ України та на підставі постанов про оголошення в розшук, наданими правоохоронними органами. Також, до вищевказаної бази вноситься інформація про транспортні засоби, які містяться в базі «Угон». Записи про розшукувані транспортні засоби зберігаються у ІС «Відеоконтроль-Рубіж» до зняття з обліку.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача в акті перевірки на ту обставину, що перевізником ТзОВ «БЄЛ-ТРАНС» згідно з поданою звітністю на 4 квартал 2018 нарахування та виплата будь-яких доходів власникам транспортних засобів, якими здійснювались перевезення олії соняшникової, не проводилась, оскільки даний факт жодним чином не свідчить про відсутність перевезень як таких. Більше того, контролюючим органом в ході перевірки взагалі не досліджувалось питання правомірності використання ТзОВ «БЄЛ-ТРАНС» у своїй господарській діяльності транспортних засобів, які належать фізичним особам, наявність чи відсутність договірних відносин між даним перевізником та фізичними особами - власниками транспортних засобів.

При цьому слід зазначити, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 (далі - Правила №363) товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з пунктом 11.1 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №826/13058/15.

Щодо викладених в акті перевірки доводів податкового органу про те, що за даними ЄРПН контрагент позивача ТзОВ «С.К.С» не має власних чи орендованих виробничих потужностей для зберігання, транспортування олії соняшникової та насіння соняшнику, здійснював придбання вказаної продукції у ТзОВ «ЛКО Груп», у якого за даними ЄРПН єдиним постачальником олії соняшникової та насіння соняшнику є його ж покупець ТзОВ «С.К.С», що свідчить про ризиковість даних господарських операцій, не дає змогу встановити реальне походження товару (олії) та ставить під сумнів реальність господарських операцій по всьому ланцюгу реалізації товару, то суд зазначає таке.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника податків у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його продавцями правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення продавцем товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента. Будь-яких доказів, що позивач при здійсненні господарської діяльності із ТзОВ «С.К.С» діяв недобросовісно, контролюючий орган суду не надав.

Відтак, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач як платник податків діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій із ТзОВ «С.К.С» було одержання позивачем податкової вигоди. Господарська діяльність суб`єкта господарювання не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним підприємством або товариством, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Такі висновки викладені в рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України».

За умови не встановлення контролюючим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Суд зазначає про правову позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та обґрунтованими, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, отже висновки податкового органу не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 72 КАС України.

Таким чином, контролюючим органом всупереч вимог процесуального закону не було надано суду доказів, а судом не встановлено фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та його контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями ТзОВ «С.К.С».

Водночас суд враховує, що відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, факт наявності кримінальних проваджень, у яких фігурантами є ТзОВ «С.К.С» та ТзОВ «ЛКО Груп», не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій, проведених між позивачем та ТзОВ «С.К.С».

Крім того, посилання контролюючого органу на відкриті кримінальні провадження, про що свідчать ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 01.11.2018 у справі №752/21908/18 про призначення судово-економічної експертизи та ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2018 у справі №759/14883/18 про надання доступу до установчих документів, зокрема ТзОВ «С.К.С» (т.1, а.с.153-156), є необґрунтованими, оскільки вказані ухвали не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірної поведінки при здійсненні господарської діяльності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента.

З огляду на зазначене, беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 19.04.2019 №№, , прийняті відповідачем необґрунтовано, а тому підлягають скасуванню як протиправні.

Щодо вимог ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» про визнання протиправними дій відповідача по передчасному прийняттю та направленню оскаржуваних податкових повідомлень-рішень без надання позивачу акту від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985, складеного за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» з питань правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за липень-грудень 2018 року та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2018 року, та зобов`язання ГУ ДФС у Волинській області направити ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» примірник акту від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985, у порядку та спосіб, що передбачені ст.ст.42, 58, 86 ПК України, то суд зазначає наступне.

Як передбачено пунктом 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

За приписами пункту 86.1 статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів). У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

Згідно з абзацом першим пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 42.4 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що чинне податкове законодавство передбачає можливість вручення акта перевірки трьома способами шляхом:

електронного листування у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 ПК України;

надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення;

особистого вручення платнику податків чи його представнику.

Як свідчать матеріали справи, 13.03.2019 (у день підписання акта перевірки) посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області здійснено вихід за юридичною адресою ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» в м.Ковель, вул.Варшавська, 1 з метою вручення акта перевірки. При виході за вказаною адресою о 16.30 встановлено відсутність посадових осіб товариства, у зв`язку з чим складено акт №163/03-20-12-02/35599985 від 13.03.2019 про неможливість вручення другого примірника акта перевірки посадовим особам ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» (т.1, а.с.145).

14.03.2019 ГУ ДФС у Волинській області направило акт перевірки позивачу, скориставшись послугами ТзОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій», про що свідчить накладна №R1136909 (т.1, а.с.146). За даними вказаної накладної відправлення вручено ОСОБА_2 19.03.2019.

Факт надання ТзОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій» вказаної кур`єрської послуги підтверджено повідомленням директора Київського Департаменту СЕД «Меркурій» від 27.08.2019 №552/08 (т.3, а.с.19).

Разом з тим, про факт отримання ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» примірника акта перевірки свідчать лист позивача, адресований 01.04.2019 за вих.№01/04 до ГУ ДФС у Волинській області (т.1, а.с.24-25), та заперечення на висновки/факти та дані, викладені в акті перевірки, від 02.04.2019 за вих.№02.04.2019 (т.1, а.с.27-29).

Таким чином, відповідачем виконано вимоги ПК України щодо вручення примірника акта перевірки платнику податків, при цьому вручення акта перевірки здійснено особисто представнику ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» бухгалтеру ОСОБА_2

Водночас суд зазначає, що чинне податкове законодавство не містить обмежень щодо залучення контролюючим органом кур`єра для доставки та особистого вручення документів, що адресовані платникам податків.

Невиконання відповідачем вимог в частині надіслання акта перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за умови вручення даного документа особисто представнику ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» з використанням послуг кур`єрської доставки не може вважатись невиконанням ГУ ДФС у Волинській області вимог, передбачених ст.ст.42, 58, 86 ПК України, що потягло за собою передчасне прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» про визнання протиправними дій відповідача по передчасному прийняттю та направленню оскаржуваних податкових повідомлень-рішень без надання позивачу акту від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985, складеного за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» з питань правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за липень-грудень 2018 року та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2018 року, та зобов`язання ГУ ДФС у Волинській області направити ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» примірник акту від 13.03.2019 №4469/03-20-12-02/35599985, у порядку та спосіб, що передбачені ст.ст.42, 58, 86 ПК України, є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача користь ТзОВ «ІГРО-ЛЕНД» слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 19210,00 грн, що сплачений відповідно до платіжних доручень від 08.05.2019 №№311, 312, 313, від 23.05.2019 №342 (т.1, а.с.3-5, 90-91).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19 квітня 2019 року №№, , .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІГРО-ЛЕНД» (45007, Волинська область, місто Ковель, вулиця Варшавська, будинок 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, м.Луцьк, Київський майдан, 4, ) судовий збір у розмірі 19210,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року.