Справа № 300/504/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року№ 857/6718/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Хобор Р.Б.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі №300/504/19 (суддя Шумей М.В., рішення ухвалене о 10/23 год., м.Івано-Франківськ, повний текст складено 27 травня 2019 року) за його позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС) та Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі Головне управління) в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12.02.2019 №33-ос (далі Наказ №33-ос); поновити позивача на службі в податковій міліції органів ДФС Головного управління.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує на те, що підпункт «г» пункту 64 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 29.07.1991 №114 (далі Положення), визначає як одну з підстав звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу звільнення «через скорочення штатів» - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Але, відповідач у період з 10.08.2018 - дати попередження про наступне вивільнення, і до 12.02.2019 - дати фактичного звільнення, не запропонував позивачу жодної вакантної посади в структурі Головного управління, хоч як вказує апелянт він мав переважне право на залишенні на службі, маючи вислугу років 12 років 03 місяці 11 днів, досвід роботи, та на утриманні двох малолітніх дітей. Зазначає, що при звільненні не досліджувались питання кваліфікації та продуктивності праці.

Відповідачі у відзивах на апеляційну скаргу заперечують вимоги такої, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними та додатково здобутими у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив факт скорочення штатів внутрішньої безпеки Головного управління та відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, вчасного попереджено про наступне вивільнення із займаної посади, зазначив, що відповідач належним чином виконав свій обов`язок, визначений у частині другій статті 40, частині третій статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), та, як наслідок, дотримався порядку звільнення позивача з займаної посади, що стало підставою для висновку про законність такого звільнення.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що в період з 2012 року позивач проходив службу в податковій міліції Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, з 03.10.2017 перебував на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області Головного управління (далі відділ ВБ, Посада відповідно) (а.с.46-51).

Наказом ДФС «Про внесення змін до окремих наказів ДФС» від 06.06.2018 №356 (далі Наказ №356) введено в дію зміни до структур головних управлінь ДФС в областях, Головного управління ДФС у м.Києві, Офісу великих платників податків ДФС, митниць ДФС (далі Зміни до структур) та структуру Департаменту податкових та митних експертиз ДФС.

Зміни до структури головних управлінь ДФС в областях полягали у ліквідації в головних управліннях ДФС в областях підрозділів ВБ у відповідних областях (а.с.37-40).

На виконання вимог Наказу №356 Головним управлінням прийнято наказ «Про введення в дію змін до організаційної структури та штатного розпису ГУ ДФС на 2018 рік» від 09.08.2018 №1108 (а.с.41-42).

Наказом ДФС «Про здійснення заходів» від 09.07.2018 №436 (далі Наказ №436) зобов`язано начальникам головних управлінь ДФС в областях «…» із врахуванням переважного права на залишення на роботі запропонувати одночасно з попередженням про наступні вивільнення особам начальницького складу підрозділів ВБ іншу роботу відповідно до абзацу 3 статті 49-2 КЗпП, а також за наявності вакантних посад відповідного рівня кваліфікації протягом усього двомісячного строку попередження (а.с.203-204).

У зв`язку з ліквідацією відділу ВБ відповідно до вимог Наказу №356, Наказу №436 ОСОБА_1 10.08.2018 ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення (далі Попередження). Зі змісту попередження видно, що позивача попереджено про наступне скорочення Посади, яку він обіймає по закінченню двох місяців з моменту вручення цього Попередження. У Попередженні не зазначались посади (вакантні) у Головному управлінні на які би міг презентувати апелянт. Проте, вказано, що у разі згоди на переведення на запропоновану посаду необхідно подати відповідний рапорт, а у разі відмови від переведення, або уразі відсутності посади позивача буде звільнено з Посади та податкової міліції органів ДФС 11.10.2018 відповідно до підпункту «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення (а.с.43).

Наказом №33-ос звільнено з Посади та податкової міліції ДФС у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі), пункту 64 Положення: капітана податкової міліції ОСОБА_1 , Посада (пункт 1); доручено Головному управлінню забезпечити ознайомлення ОСОБА_1 з цим наказом (підпункт 2.1 пункту 2) (а.с.12).

12.02.2019 Головним управлінням видано наказ «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України» №72-о, пунктом 1, якого передбачено оголосити Наказ №33-ос (а.с.13).

У відповідності до статті 43 Основного Закону кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

До спірних відносин, у розглядуваній справі застосовуються норми Положення та КЗпП.

Відповідно до пунктом 8 Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами підпункту «г» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За змістом наведеної вище норми, звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП установлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У частині першій статті 42 КЗпП встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини першої статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Наведені висновки, у відносинах щодо звільнення працівника на підставі частини другої статті 40 та з дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП, у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постанові від 7 серпня 2019 року у справі №442/61/16, Верховним Судом України у постанові від 1 березня 2017 року, 1 квітня 2015 року по справах №№6-2485цс16, 6-40цс15 відповідно.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2018 року в справі №804/3787/18 наголосив на тому, що особі при звільненні у зв`язку зі скороченням посади повинні пропонуватися всі вакантні посади не лише в установі, в якій скорочується його посада, а й в установах всього управління, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

З матеріалів справи видно, що структурний підрозділ (відділ ВБ), в якому займав Посаду позивач, на виконання вимог Наказу №356 ліквідовано.

10.08.2018 ОСОБА_1 було ознайомлено з Попередженням, у якому не пропонувалося жодних вакантних посад у Головному управлінні. Такі посади, як зазначено представником відповідача з`явилися 18.08.2018. Також, представниками Головного управління наголошено, що 10.08.2018 складено акт (далі Акт), за змістом якого працівникам, що були попереджені про вивільнення було доведено до відома порядок призначення на посади державної служби шляхом проходження конкурсу. Вказано, що інформація про всі наявні вакантні посади державних службовців на яких оголошується конкурсний відбір розміщені на веб-порталі Нацдержслужби України, ДФС, Головного управління. Для проходження конкурсного відбору необхідно подати відповідний пакет документів передбачений Законом України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) (а.с.210-216).

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, переважне право на залишення на роботі у зв`язку із ліквідацією відділу ВБ надано ОСОБА_2 , як особі з безперервним стажем роботи та матері, яка самостійно виховує сина, та ОСОБА_3 , як особі, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей та учаснику бойових дій (АТО) (а.с.236-242).

Крім того, в період з 02.01.2019 Головним управлінням на службу до податкової міліції на різні посади були прийняті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.244-252).

Як з`ясовано, судом апеляційної інстанції, посади на які були прийняті перелічені вище особи позивачу не пропонувались. Надання переваги на зайняття посад ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , пояснюється наявністю у таких осіб статусу учасника бойових дій.

Прийняття ж на службу до податкової міліції органів ДФС ОСОБА_7 на посаду слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління (далі Посада-1) обґрунтовується виконанням Головним управлінням вимог угоди №666-2014 (ІІІ) на проведення практики студентів вищих навчальних закладів від 02.12.2014, пунктом 1.9 якої вказано, що після закінчення навчання ОСОБА_7 буде забезпечений робочим місцем з урахуванням спеціальності та за наявності вакантних посад в Головному управлінні (пропозиція дійсна до 01.01.2020) (а.с.249-250).

Заява на прийняття на роботу написана ОСОБА_7 27.11.2018, лист-погодження ДФС надано 19.12.2018, рішення атестаційної комісії по роботі з працівниками податкової міліції Головного управління від 27.11.2018, наказ про прийняття на роботу виданий 02.01.2019. Посада-1 є тимчасово вакантною, так як до виходу у соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку її займала ОСОБА_8 (а.с.251).

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що неповідомлення позивача, як особи, що попереджена про наступне вивільнення у зв`язку із ліквідацією структурного підрозділу у якому він займав відповідну Посаду та у якого наявний 12 річний стаж роботи на службі в податковій міліції, досвід роботи, наявність двох дітей є порушенням права останнього на переважне право на залишення на роботі.

З огляду на наведені вище обставини, апеляційний суд, вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо дотримання відповідачами порядку звільнення позивача з займаної Посади через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі, так як внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також надання неналежної оцінки доводам позивача, судом не досліджувались факти щодо наявності до моменту звільнення ОСОБА_1 вакантних посад в підрозділі податкової міліції Головного управління на які були прийняті перелічені вище особи.

Стосовно тверджень Головного управління, що термін повноваження керівника Головного управління щодо Попередження та надання пропозиції роботи відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Наказу №436 обмежений двомісячним строком, який закінчився 11.10.2018, то такі зроблені внаслідок неправильного трактування наведених вище вимог законодавства, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, а за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такі висновки, щодо подібних відносин, були висловлені Верховним Судом України у постанові від 1 квітня 2015 року по справі №6-40цс15.

Закінчення двомісячного терміну повноважень на подання пропозиції щодо вакантної посади не може бути обставиною, яка звільняє роботодавця від обов`язку належним чином виконати вимоги статті 49-2 КЗпП.

Крім того, як уже зазначалося, ОСОБА_1 , з часу ознайомлення з Попередженням (10.08.2018) та до дати звільнення (12.02.2019) жодні пропозиції на зайняття рівнозначних чи нижчих вакантних посад не подавались.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представника Головного управління, про те, що позивач мав змогу влаштуватися на роботу в межах Головного управління, оскільки 10.08.2018 був ознайомлений з Актом, де вказано про можливість зайняття вакантних посад державної служби в межах Головного управління на умовах конкурсу в порядку Закону №889-VIII, проте таким правом не скористався. Однією із основних умов зайняття таких посад державної служби було повне звільнення зі служби податкової міліції.

Посилання Головного управління на пункт 17 частини третьої статті 3 Закону №889-VIII, згідно якої дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом, жодним чином не вказує на відсутність у Головного управління з часу розміщення інформації (липень 2018 року по лютий 2019 року) про вакантні посади за номенклатурою посад Головного управління (проходження служби на яких передбачено Законом №889-VIII) повноважень на виконання вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо надання працівникові пропозиції іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації та переведення у разі його згоди на таку роботу.

В розріз викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачами при звільненні позивача не було дотримано гарантій, передбачених законодавством про працю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування Наказу №33-ос та поновлення ОСОБА_1 на Посаді.

Частина перша статті 235 КЗпП визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з пунктом 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права (неправильного тлумачення), безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12 лютого 2019 року №33-ос.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області Головного управління ДФС у Івано-Франківській області з 12 лютого 2019 року.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року