Справа № 620/3562/18
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3562/18 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Літвіної Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони України), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Третя особа, Чернігівський ОВК), про:

- визнання неправомірною бездіяльності Відповідача щодо порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, встановлених абз. 2 п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у зв`язку з не розглядом протягом двох місяців;

- визнання неправомірним та скасування рішення Міноборони України від 05 жовтня 2018 року № 98, вираженого у формі Протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язання Відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»);

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міноборони України щодо порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, встановлених абз. 2 п. 13 Порядку № 975, у зв`язку з не розглядом протягом двох місяців.

- визнано протиправним та скасовано рішення Міноборони України від 05 жовтня 2018 року № 98, виражене у формі Протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

- зобов`язано Міноборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року змінено шляхом скасування в частині зобов`язання Міноборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, з урахуванням висновків суду.

Ухвалено в цій частині нову постанову, якою зобов`язано Міноборони України прийняти рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, з урахуванням висновків суду.

У іншій частині судове рішення залишено без змін.

15 травня 2019 року Позивачем було пред`явлено до виконання виданий останньому Чернігівським окружним адміністративним судом виконавчий лист.

Міноборони України 04 липня 2019 року направлено на адресу ОСОБА_1 копію витягу з протоколу №76 від 14 червня 2019 року (а.с. 203-204), відповідно до якого Позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

У липні 2019 року Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії Міноборони України від 14 червня 2019 року №76 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міноборони України прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошовому допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;

- постановити окрему ухвалу, яку направити на адресу Міністра оборони України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме прийняттю комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протоколу від 14 червня 2018 року №76, відповідно до якого всупереч норм законодавства України та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі №620/3562/18 ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням IІІ групи інвалідності;

- постановити окрему ухвалу, яку направити Міністру оборони України для притягнення посадових осіб, винних у невиконанні рішення суду, до передбаченої законодавством відповідальності.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень відповідача на виконання рішення суду - повернуто заявнику. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у заяві, поданій в порядку ст. 383 КАС України відсутня інформація про хід виконавчого провадження, чим порушено вимоги чинного законодавства.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити заяву від 12 липня 2019 року, подану в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправним рішення Міноборони України відповідача на виконання рішення суду на адресу Чернігівського окружного адміністративного суду для її розгляду по суті. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що, по-перше, про порушення свого права Позивач дізнався 10 липня 2019 року, а тому має 10 днів на подання заяви в порядку ст.. 383 КАС України., по-друге, на час подання заяви ОСОБА_1 не отримав постанови про відкриття виконавчого провадження чи будь-яких інших повідомлень від органів виконавчої служби, по-третє, наголошує, що приписи ст. 383 КАС України не вказують те, що подана в порядку згаданої норми заява може розглядатися лише у випадку відкриття виконавчого провадження, по-четверте, підкреслив, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що Позивач був зобов`язаний скористатися своїм правом ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 вересня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Міноборони України просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції наголошує на тому, що ОСОБА_1 проігнорував своє право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівський ОВК просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Позивач не скористався своїм правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та представник Третьої особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не зазначено інформації про хід виконавчого провадження та не використано право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Положення ч. 2 ст. 383 КАС України встановлюють відповідні обов`язкові реквізити, які має містити заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних - відповідачем повноважень, зокрема, інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Аналіз зазначених вище норм, на думку судової колегії, свідчить про те, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, можливе лише за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року у справі № 805/1458/17-а.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У силу приписів ч. 1 ст. 28 згаданого Закону постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання надсилаються сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням.
Згідно ч. 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналіз зазначених вище приписів чинного законодавства, свідчить, що органи виконавчої служби зобов`язані у відповідь на пред`явлення виконавчого листа направити на адресу заявника постанову щодо вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Як було встановлено судом першої інстанції та зазначено Позивачем в апеляційній скарзі, виконавчий лист, виданий 07 травня 2019 року, було пред`явлено до виконання ОСОБА_1 15 травня 2019 року. Однак, як зазначено Апелянтом та не спростовано Відповідачем, на момент звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України відповіді від Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу Позивача не надійшло.

Таким чином, судова колегія вважає, що у поданій в порядку ст. 383 КАС України заяві Апелянтом зазначено відому йому на час звернення інформацію про хід виконавчого провадження, оскільки інших відомостей у відповідь на направлений останнім до органів виконавчої служби виконавчий лист не надійшло.

При цьому, судом апеляційної інстанції також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, органи влади якої не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і органи виконавчої служби зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням наведеного, колегія судів приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції на те, що Позивач не скористався своїм правом та не ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, не можуть бути враховані при вирішенні питання про повернення поданої в порядку ст. 383 КАС України заяви, оскільки, як було встановлено раніше, Апелянт не отримав відомостей про вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження.

Крім того, у контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Таким чином, системний аналіз положень КАС України, а також встановлені вище обставини, за яких Позивач вказав у поданій в порядку ст. 383 КАС України заяві відому йому інформацію про стан виконавчого провадження, свідчать, що постановлена передчасно оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що Позивач не отримував відомостей про вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження, судова колегія приходить до висновку про передчасність та помилковість постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна
Судді Є.О. Сорочко
І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 12» вересня 2019 року.