Справа № 165/1779/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8295/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Пліша М.А., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 липня 2019 року, головуючий суддя Василюк А.В., ухвалене о 11:20 год. у м. Нововолинську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправними дії заступника начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Є.С. та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №3064/20500/18 від 04 липня 2018 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з оскаржуваною постановою не згідний, зазначені в ній обставини не відповідають фактичним обставинам. Про факт реєстрації транспортного засобу на його ім`я йому нічого не відомо, на територію України жодних автомобілів він не ввозив. Крім того, наміру купувати транспортний засіб не мав, посвідчення водія та паспорт громадянина України для поїздок за кордон не оформляв, заповнення документів про ввезення автомобіля марки «MERCEDEC-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща в режимі «транзит» проводилося за його відсутності. В листі-відповіді від 27 червня 2018 року він повідомив відповідача, що виїздив за межі України через митний пост «Доманове» на легковому автомобілі, при цьому зазначив, що з транспортного засобу не виходив і жодних документів не підписував. Вірогідно, невідома йому особа, скориставшись його паспортом громадянина України, оформила вищевказаний автомобіль та ввезла на митну територію України. Оскільки оформлення документів про ввезення вищевказаного автомобіля на територію України в режимі транзит проводилось за його відсутності, він не знав і не міг знати про те, що йому необхідно протягом встановленого ст. 95 МКУ строку вивезти автомобіль, відтак заступник начальника Волинської митниці ДФС Шелігацький Є.С. виніс оскаржену постанову не з`ясувавши ступінь його вини, усіх обставин справи, а тому просить визнати протиправними дії останнього та скасувати постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.470 МК України у виді штрафу, в розмірі 8500 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що він з території України не виїжджав, транспортним засобом не керував, документи працівнику митниці не подавав, про оформлення ввезення на його ім`я зазначеного транспортного засобу та про обов`язок його доставки до органу доходів і зборів у встановлений ст. 95 МК України йому нічого невідомо, відтак в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримала доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у протоколі про порушення митних правил №3064/20500/18 від 15 червня 2018 року зазначено, що згідно інформації, яка міститься в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС, ОСОБА_1 о 20 год. 47 хв. 27 березня 2018 року ввіз на митну територію України, через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС в митному режимі транзит вантажний автомобіль марки «MERCEDEC-BENZVITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща і станом на 15 червня 2018 року його не вивіз та в інший митний режим не заявив. У графі протоколу «Розгляд справи відбудеться» зазначено час, дату та місце розгляду справи (а.с. 3-6).

Постановою №3064/20500/18 від 04 липня 2018 року, винесеною заступником начальника Волинської митниці ДФС начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Шелігацьким Є.С. позивача ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с.9). Вищевказана постанова винесена за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил та матеріалів справи.

При розгляді справи позивач не був присутній, однак копія постанови останньому надсилалася поштою. Обґрунтованих пояснень щодо неможливості вивезти транспортний засіб у терміни передбачені МК України ОСОБА_1 не надав, про що було зазначено у оскаржуваній постанові.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано до суду доказів, які б засвідчували відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 90 Митного кодексу України (далі МК України) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно із частиною 1 статті 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту.

Згідно із ч. 2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Факт ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу марки «MERCEDEC-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 на митну територію України підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а саме витягом із баз даних «Інспектор» та баз даних диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, в яких зазначається, що в митному режимі транзит, для особистого користування позивач ОСОБА_1 ввіз автомобіль марки «MERCEDEC-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща.

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118, транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою, при цьому обов`язкової вимоги щодо наявності у такої особи посвідчення водія вказаний нормативно-правовий акт не містить.

Також, відповідно до Розділу ІV Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територією України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі, відтак безпідставними є покликання апелянта на відсутність документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним.

Крім цього, п. 3 цих Правил передбачено, що транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником так і повноважною особою.

Відтак, при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

В матеріалах справи також знаходиться копія довіреності від 12 березня 2018 року на право користування транспортним засобом, що було видане власником транспортного засобу на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 41).

Також, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження покликання апелянта про те, що його документами скористались недобросовісні громадяни.

Аналізуючи вищенаведене, враховуючи те, що позивачем, в порушення вимог ст. 95 МК України, у встановлені строки для транзитних перевезень для автомобільного транспорту 10 діб не вивезено за межі митної території України, та в інший митний режим не заявлено, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржена постанова про порушення митних правил відповідачем винесена правомірно, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 липня 2019 року у справі №165/1779/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 12.09.2019 року.