Справа № 824/74/19-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/74/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кушнір В.О.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

04 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: Бобика Й.Б.,

представника відповідача: Чумак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (повний текст якого складено в м. Чернівці 27 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (ГУ ДФС у Чернівецькій області) про визнання протиправними та скасування прийняті 20 грудня 2018 року податкових повідомлень-рішень №, №, №, №, №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-; рішення про застосування штрафних санкцій №; рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №356.

15 травня 2019 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області проведена документальна позапланова перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів за період з 01.01.2015р. по 04.10.2018р., обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 10.12.2014р. по 04.10.2018р., за результатами якої складено акт від 06.11.2018 року №173/24-13-13-04-19/ НОМЕР_1 .

У ході проведеної перевірки податковим органом виявлено наступні порушення:

-пп. 3 п. .291.4 ст.294, пп. 3 п. 293.8 ст. 293, п. 296.7 ст. 296, пп. 3, пп. 7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено єдиний податок, який підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. всього в сумі 195627,50грн., в тому числі за 4 квартал 2016 року в сумі 195 627,50грн. (в тому числі за ставкою 5% в сумі 5255,00грн., за ставкою 15% в сумі 190372,50грн.), та відповідно реєстрація платника єдиного податку третьої групи ОСОБА_1 підлягає анулюванню з 01.01.2017р.;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України, не представлено для перевірки книгу обліку доходів та витрат;

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 18, п. 177.1 ст. 177 Податкового Кодексу України, не подано податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017 рік, за період з 15.03.2018р. по 04.10.2018р., невчасне подання декларації про майновий стан та доходи за період 1 кв.2018 року (в кількості 3 шт.);

- п. 164.1 ст. 164, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177, пп. 177.4.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., за період з 01.01.2018р. по 28.02.2018р. та за період з 15.03 2018р. по 04 10.2018р. в сумі 1135945,80 грн., в тому числі за період 2017 року на суму 866266,20 грн., за період з 01.01.2018р. по 28.02.2018р. та за період з 15.03.2018р. по 04.10.2018р. на суму 269 679,60 грн.;

- пп. 2 п. 7.1 ст. 7 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010р., внаслідок чого донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., за період з 01.01.2018р. по 28.02.2018р. та за період з 15.03.2018р. по 04.10.2018р. в сумі 207 553,94 грн., в тому числі за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. в сумі 109725,00грн., за період з 01.01.2018р. по 28.02.2018р. та за період з 15.03.2018 р. по 04,10.2018 р.;

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.4. ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1 200964,00грн., в тому числі за січень 2017р. в сумі 148000,00 грн., за лютий 2017р. в сумі 157600,00грн., за березень 2017р. в сумі 44000,00 грн., за квітень 2017р. в сумі 52400,00 грн., за травень 2017р. в сумі 110880,00грн., за червень 2017р. в сумі 39600,00грн., за липень 2017р. в сумі 69700,00 грн., за серпень 2017р. в сумі 70540,00 грн., за вересень 2017р. в сумі 79280,00 грн., за жовтень 2017р. в сумі 111160,00 грн., за листопад 2017р. в сумі 16440,00 грн., за грудень 2017р. в сумі 1720,00 грн., за квітень 2018р. в сумі 149020,00 грн., за травень 2018р. в сумі 73800,00 грн., за червень 2018р. в сумі 54940,00 грн., за липень 2018р. в сумі 21314,00 грн., за серпень 2018р. в сумі 200,00 грн., за вересень 2018р. в сумі 160,00 грн., за жовтень 2018р. в сумі 210,00 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, неутримання та не перерахування до бюджету військового збору на загальну суму 94662,15грн. (чистий дохід 6310810,00грн.*1,5%=94662,15грн.), в тому числі, за період з 01.01.2017р. в сумі 72188,85грн., за період з 01.01.2018р. по 04.10.2018р. в сумі 22473,30грн.

На підставі акту перевірки, 20 грудня 2018 року ГУ ДФС у Чернівецькій області прийняті:

-податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб в розмірі 244534,37грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1419932,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1501205,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- по єдиному внеску в сумі 207553,94грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій своєчасно не нарахованого єдиного внеску № в розмірі 20755,39грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 118327,69грн.;

- рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №356.

Не погоджуючись з висновками перевірки позивачем 06.12.2018р. було подано заперечення на акт перевірки та надані додаткові документи, які не були досліджені під час її проведенні (договори поворотної фінансової допомоги, квитанції прибуткових касових ордерів, лист ТОВ "Форестсервіс").

Проте, листом №3086/ФОП/24-13-13-04 від 17.12.2018р. ГУ ДФС у Чернівецькій області надана відповідь на заперечення, згідно якої порушення викладені в акті документальної позапланової перевірки від 06.11.2018р. є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Відповідно до п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є - для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Пунктом 292.6 ст. 292 ПК України визначено, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. 292.14 ст. 292 ПК України визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до пп. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, серед яких, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Підпунктом 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Згідно з пп. 165.1.31 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

При цьому, пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що "фінансової допомоги", яка надається на безповоротній або поворотній основі. Так, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Так, у ході проведеної перевірки податковим органом встановлено, що згідно декларацій платника єдиного податку, ОСОБА_1 отримано дохід за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 4894900,00грн., однак за даними перевірки позивачем отримано дохід за указаний період в сумі 6269150,00 грн. Тобто, розбіжність в сумі 1374250,00 грн. виникла внаслідок того, що позивачем 10.01.2017р. подано податкову декларацію за 2016 рік № із загальною сумою доходу - 6269150,00 грн., а 02.10.2018р. - подано податкову уточнюючу декларацію за 2016 рік №20460 із загальною сумою доходу - 4894 900,00 грн.

За таких обставин, податковий орган дійшов висновку, з яким погодився і суд першої інстанції, що згідно поданої уточнюючої декларації 2016 рік, позивачем до складу доходу 2016 рік не було включено показники господарської діяльності для платників 2 групи в розмірі 1374250,00 грн., а саме: дохід, отриманий платником податків за 1 квартал 2016 року. Також позивачем перевищено дозволений обсяг доходу (5 000000,00 грн.) для перебування на 3 групі спрощеної системи оподаткування за 2016 рік в сумі 1 269 150 грн. (в тому числі за 4 квартал 2016 року).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «Форестсервіс» (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладені договори про надання поворотної фінансової допомоги від 10.12.2014 року, від 27.04.2016 року, відповідно до яких Позичальник отримувала кошти під зобв`язання наступного повернення.

Так, згідно звітів про дебетові і кредитові операції по рахунку ОСОБА_1 , останньою на розрахунковий рахунок було отримано від ТОВ "Форестсервіс" кошти в сумі 1320000,00 грн., а саме: 17.03.2016 р. - 40000,00 грн.;18.03.2016р. - 60000,00грн.; 17.08.2016р. - 60000,00грн.; 18.08.2016р. - 90000,00 грн.; 19.08.2016р. - 60000,00грн.; 05.09.2016р. - 60000,00грн.; 06.09.2016р. - 60000,00грн.; 14.09.2016р. - 80000,00грн.; 22.09.2016р. - 120000,00грн.; 07.10.2016 р. - 100000,00 грн.; 03.11.2016р. - 100000,00грн.; 04.11.216р. -100000,00грн.; 16.11.2016р. -100000,00грн.; 17.11.2016р. - 100000,00грн.; 28.11.2016р. -90000,00грн.; 30.11.2016р. - 100000,00грн.

У графі призначення платежу щодо вказаних операцій значиться "оплата за пиломатеріали згідно договору від 10.12.2014р." та "оплата за навантажувальні роботи згідно договору від 27.04.2016р.".

Проте, листом від 13.02.2017 року ТОВ "Форестсервіс" повідомило ОСОБА_1 про допущення помилок в призначенні наведених вище платежів, а саме: замість призначення в платежах "оплата за пиломатеріали згідно договору від 10.12.2014р." - правильним слід вважати "поворотна фінансова допомога згідно договору від 10.12.2014р.", та замість "оплата за навантажувальні роботи згідно договору від 27.04.2016р." - "поворотна фінансова допомога згідно договору від 27.04.2016р.".

Також у підтвердження виконання позивачем умов вказаних договорів надано копії квитанцій до прибуткового касового ордера.

Крім того, факт повернення позивачем фінансової допомоги на підставі договорів від 10.12.2014 року та від 27.04.2016 року підтверджуються показами свідка головного бухгалтера ТОВ «Форестсервіс» - ОСОБА_2 , який був допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції та був попереджений про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Крім того, згідно п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 за №22 (Інструкція) одним з таких інструментів є платіжне доручення, форма якого встановлюються Національним банком України (пункт 6 частини 1 статті 7, пункт 17.1 статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і обов`язковим реквізитом якого є «призначення платежу», який заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Цим же пунктом встановлено, що повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 1.7 Інструкції передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Таким чином, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, особі, що здійснює відповідний платіж.

Відповідно до п. 2.29 платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі. Для цього платникові необхідно подати до банку, що його обслуговує, документ на відкликання (пункт 23.1 статті 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Таке відкликання здійснюється у порядку, визначеному внутрішніми правилами банку, і виключно у повній сумі.

Тобто до списання грошових коштів з рахунку платник наділений правом змінити реквізит «Призначення платежу» шляхом відкликання платіжного доручення.

При цьому, згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у випадку, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного.

Отже, з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України від 09.06.2011 №25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу», яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», вирішується між сторонами без участі банку.

Отже, платник не позбавлений законодавцем права на обрання шляхів здійснення своєї господарської діяльності у межах цивільного законодавства, оскільки визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами.

Таким чином, наведеним вище підтверджуються вимоги позивача та спростовуються висновки податкового органу здійсненні в акті перевірки, результати якого слугували підставою для винесення відповідачем оскаржуваних рішень, які в свою чергу є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 при подані апеляційної скарги надмірно сплачений судовий збір в розмірі 21545,00 грн., а тому його необхідно повернути.

Керуючись ст.ст. 72, 139, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 20 грудня 2018 року №; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 .

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 20 грудня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) №Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 20 грудня 2018 року про застосування штрафних санкцій №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 20 грудня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку №356.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 17289,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі в розмірі 21545,00 грн. відповідно до квитанції №0.0..1 від 25 червня 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 вересня 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.