Справа № 826/15196/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 вересня 2019 року № 826/15196/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
третя особаАкціонерне товариство «ОТП БАНК»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 13.06.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Роз`яснено сторонам, що справа буде розглядатись одноособово суддею Григоровичем П.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем норм Податкового кодексу України є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору, внаслідок не включення позивачем до доходу прощених банком сум заборгованості. Враховуючи зазначені обставин, контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Третя особа з клопотаннями / заявами / поясненнями до суду не зверталась.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2018 року відповідачем на підставі акта перевірки №2437/26-15-42-02-30/ від 25.05.2018, винесено наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення абз. «д» пп.164.2.7, пп.168.2.1, 168.1.3 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 439097,30 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 351 277,84 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 87 819,46 грн;

- , яким позивачу за порушення пп.1.2, 1.3 п.16 підрозділу ХХ Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» всього в сумі 36591,44 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 29273,15 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 7318,29 грн;

- , яким позивачу за порушення пп. «а» п.176.1 Податкового кодексу України визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем «податок на доходи фізичних осіб» в сумі 510 грн.

- , яким позивачу за порушення п.п.49.18.4, п.176.1 Податкового кодексу України визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в сумі 170 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, збільшення грошового зобов`язання та застосування до позивача штрафних санкцій, ґрунтується на наступних обставинах.

Так, в акті перевірки зазначено, що в 2016 році позивач відповідно до даних ЦБД ДРФО ДФС України мав взаємовідносини з АТ «ОТП Банк» та отримав оподатковуваний дохід, як додаткове благо, у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором, що підтверджується інформацією АТ «ОТП Банк» - листом від 23.06.2017 №01-05-19-6/2271-БТ.

Заперечуючи обґрунтованість вказаних доводів контролюючого органу, позивач посилається на те, що в перевіряємий період (01.01.2016-31.12.2016) взагалі не отримував додаткових благ у вигляді прощення боргу, а прощений в 2015 році АТ «ОТП Банк» борг в сумі 1 951 543,53 грн не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктами 164.1.2 та 164.1.3. Податкового кодексу України встановлено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року.

У відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відтак, обов`язок для сплати фізичною особою податку на доходи фізичних осіб від отриманого додаткового блага, згідно абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, виникає за наступних обов`язкових умов: повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (що було виконано банком); включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного).

Разом з тим п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2008р. між Позивачем та AT «ОТП БАНК» () укладено кредитний договір №ML-006/l958/2008. Валютою кредитування за Кредитним договором був долар США.

В подальшому між Позивачем та AT «ОТП БАНК» було укладено додатковий договір про зміну валюти кредитування за Кредитним договором з іноземної (долар США) на національну валюту України - гривню, визначену за офіційним курсом НБУ.

18.12.2015р. між Позивачем та AT «ОТП БАНК» () було укладено додатковий договір №9 до Кредитного договору щодо анулювання (прощення) AT «ОТП БАНК» позивачу боргу за Кредитним договором у розмірі 1 951 543,33 грн.

Як зазначає позивач та не було заперечено і спростовано відповідачем з посиланням на належні та допустимі докази, ОСОБА_1 було прощенно борг у розмірі різниці між основною сумою боргу за кредитом в іноземній валюті та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені).

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що оскільки позивачу прощенно було валютну різницю за Кредитним договором відповідно до вимог п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то у платника податків не виникло обов`язку з декларування річного оподатковуваного доходу отриманого у вигляді додаткового блага.

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що в 2016 році позивач відповідно до даних ЦБД ДРФО ДФС України мав взаємовідносини з АТ «ОТП Банк» та отримав оподатковуваний дохід, як додаткове благо, у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором, що підтверджується інформацією АТ «ОТП Банк» - листом від 23.06.2017 №01-05-19-6/2271-БТ, судом відхиляються, враховуючи наступне.

Проаналізувавши наявну в матеріалах справи (долучену до відзиву) копію листа від 23.06.2017 №01-05-19-6/2271-БТ, яким, згідно пояснень відповідача, підтверджується отримання позивачем додаткового блага, судом встановлено, що насправді даним листом Банк відмовив контролюючому органу в наданні будь-якої інформації в зв`язку з банківською таємницею.

За таких обставин, оскільки відповідачем в порушення вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено з посиланням на належні та допустимі докази отримання позивачем в 2016 році додаткового блага на суму 1 951 543,33 грн, податкові повідомлення-рішення №№, , підлягають скасуванню, як протиправні.

Податкове повідомлення-рішення № (штраф 510 грн за не надання Книги обліку доходів і витрат), підлягає скасуванню, адже контролюючим органом до матеріалів справи не надано доказів витребування у позивача вказаної Книги.

Посилання позивача на порушення відповідачем процедурних моментів проведення перевірки судом відхиляються, адже правомірність проведення перевірки не є предметом позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 13.06.2018, складені Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 4763,69 грн (чотири тисячі сімсот шістдесят три грн 69 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович