Справа № 701/226/19
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 вересня 2019 року

Київ

справа №701/226/19

адміністративне провадження №К/9901/22967/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду: Жука А.В., перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року

у справі №200/2440/19-а

за позовом ОСОБА_1

до Маньківського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, начальника відділу Мельника Василя Володимировича та головного державного виконавця Грабовенко Світлани Олександрівни

про оскарження рішень та дій посадових осіб державної виконавчої служби,-

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 яка подана ним 09 серпня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2019 року залишено без задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору, та запропоновано надати платіжний документ про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір», та подати заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску, а касаційну скаргу з цих підстав залишено без руху.

Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих код 594), копію ухвали Верховного Суду від 16 серпня 2019 року про залишення касаційної скарги без руху отримано скаржником 23 серпня 2019 року.

На виконання вищезазначеної ухвали 02 вересня 2019 року на адресу Верховного Суду від скаржника надійшли заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та про звільнення від сплати судового збору.

В заяві про поновлення строку на касаційне оскарження позивач вказує на те, що вперше касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року було подано до Верховного Суду 19 червня 2019 року. Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2019 року касаційна скарга залишена без руху, а ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року повернуто скаржнику у зв`язку не усуненням недоліків. Вдруге зазначену касаційну скаргу було направлено до Верховного Суду 09 серпня 2019 року.

Таким чином скаржником усунуто недоліки касаційної скарги в частині неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Крім того в заяві про звільнення від сплати судового збору скаржник вказує на те, що звільнений від сплати судового збору, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за яким учасники бойових дій, Герої України звільнені від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Верховний Суд наголошує, що ухвалою Верховного суду від 30 липня 2019 року (провадження К/9901/17517/19) було повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку з не усуненням недоліків касаційної скарги, які викладені в ухвалі Верховного Суду від 09 липня 2019 року про залишення касаційної скарги без руху (провадження К/9901/17517/19).

Зі змісту ухвали про залишення касаційної скарги без руху (провадження К/9901/17517/19) від 09 липня 2019 року слідує, що недоліки полягали у не сплаті скаржником судового збору за подання касаційної скарги.

Частиною другою статті 332 КАС України встановлено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Оскільки вперше подана касаційна скарга була повернута у зв`язку із не усуненням недоліків які полягали у несплаті судового збору і питання наявності підстав для його звільнення скаржника від сплати судового збору вже вирішувалось Верховним Судом, суд не знаходить підстав для перегляду питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки скаржником не вказано жодних нових обставин.

Проаналізувавши клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що дане клопотання з наведених ним підстав не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно статті 131 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно 1, 2 статей Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначено, що "гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: "У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Таким чином, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95).

Пункт 13 статті 5 Закону України "Про судовий збір" кореспондується із положеннями статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якою передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Конструкція пункту 13 статті 5 Закону України "Про судовий збір", в якому йдеться про "справи, пов`язані з порушенням їхніх прав", вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасник бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

За матеріалами даної касаційної скарги вбачається, що вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій чи військовозобов`язаного, призваного на військову службу, а пов`язані з оскарженням дій державного виконавця у рамках виконавчого провадження №44372506 із примусового виконання виконавчого листа № 2-3373/1, виданого 10 квітня 2012 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 299670 грн.

Аналогічна позиція Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду висловлена в інших рішеннях у справах: ухвалі від 03 квітня 2018 року справа №814/2000/17, ухвала від 22 січня 2018 року справа №677/1008/17 та ухвалі від 09 липня 2019 року справа №580/633/19.

Крім того, Суд акцентує увагу скаржника, що спірні правовідносини виникли у 2012 році, а призваний позивач на військову службу відповідно до наказу Жашківсько-Маньківського ОРВК згідно наказу №112 та наданій скаржником довідки - 15 липня 2015 року.

Враховуючи викладене суд вважає, що станом на 09 вересня 2019 року вимоги ухвали від 16 серпня 2019 року позивачем не виконано.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 169, 248, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Маньківського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області начальника відділу Мельника Василя Володимировича та головного державного виконавця Грабовенко Світлани Олександрівни про оскарження рішень та дій посадових осіб державної виконавчої служби повернути особі, яка її подала.

4. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя А.В. Жук