Справа № 522/12868/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/12868/19
Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4 та представника позивача - Стельмах Олександра Миколайовича ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу громадянина Таджикистану ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Таджикистану ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ДМСУ) звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування.

В обґрунтування позову було зазначено, що відповідач незаконно перебуває на території України. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. Своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП. ГУДМС в Одеській області прийнято рішення, яким відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 19 липня 2019 року включно. В зазначений термін відповідач не виконав рішення. У зв`язку з порушенням правил перебування на території України 29 липня 2019 року був затриманий, про що складений протокол про адміністративне затримання.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29 липня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Суд постановив затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, достатній для виконання рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання 29 липня 2019 року та не більше 28 січня 2020 року. В решті позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 05 липня 2019 року співробітниками ЦМУ ДМС у м.Києві за адресою: вул.Петропавлівська, 11, було виявлено особу, яка назвалась громадянином Таджикістану ОСОБА_2.

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

05 липня 2019 року за порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР ЦМУ №004074 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 05 липня 2019 ПН ЦМУ № 004074 він був притягнутий до адміністративної відповідальності, накладений штраф в розмірі 5100 грн., який сплачено та на підтвердження чого надана квитанція АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 11 липня 2019 № 43812393.

05 липня 2019 року ЦМУ ДМС у м.Києві було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19 липня 2019 року. У вказаному рішенні зазначено, що 05 липня 2019 року по вул.Петропавлівська, 11 у м.Києві було виявлено відповідача, який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. В ході опитування відповідач зазначив, він прибув на територію України 07.02.2019 року з приватною метою. Кордон України перетнув через КПП « Хутір Михайлівський ». Після закінчення терміну перебування своєчасно не виїхав у зв`язку з сімейними обставинам.

У визначений термін відповідач з території України не виїхав.

29 липня 2019 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області в м.Одесі було виявлено відповідача та з`ясовано, що він на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. При цьому, 29 липня 2019 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол №000238 про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП та відповідач був притягнений до адміністративної відповідності за ст.203 КУпАП.

З огляду на наявність обґрунтованих підстав (на думку ДМСУ) вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення про примусове повернення, та існування ризику його втечі, ДМСУ звернулось з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України та належних документів для виїзду, тому є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Преамбулою Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) передбачено, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 3 Закону, згідно якої іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями статті 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як було зазначено вище, 05 липня 2019 року ЦМУ ДМС у м.Києві було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19 липня 2019 року.

У визначений термін відповідач не виконав вказане рішення про примусове повернення в країну походження.

З положень ч.1 ст.30 Закону вбачається, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Так, у зв`язку з не виконанням в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, ДМСУ звернулось до Приморського районного суду м.Одеси з позовом про примусове видворення за межі території України (справа №522/12869/19).

Статтею 289 КАС України передбачено особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.

Положеннями вказаної статті передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходу, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

З аналізу наведеного вбачається, що підставою для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на факт проживання відповідача на території України без документів на право проживання, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, враховуючи відсутність у відповідача належного паспортного документу для виїзду з території України та не виконання ним добровільно рішення про примусове повернення в країну походження, вбачаються обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення за межі території України.

Стосовно поданої 08 серпня 2019 року відповідачем зави про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 30 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

З аналізу наведеного вбачається, що до моменту вирішення питання про надання (відмову) статусу біженця або визнання особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вказану особу не може бути примусово видворено за межі України до моменту вирішення питання про надання (відмову) статусу біженця.

Отже, враховуючи наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення за межі території України та приймаючи до уваги, що діюче законодавство передбачає продовження перебування відповідної особи в пункті тимчасового перебування у разі її звернення (під час її перебування в зазначеному пункті) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до остаточного прийняття рішення за заявою, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість даних позовних вимог про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що з вказаною вище заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач звернувся до відповідних органів вже після прийняття судового рішення, яке в цій справі переглядається судом апеляційної інстанції, а саме по собі звернення відповідача з цією заявою не може бути безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги (а.с.66 зворотній бік) з приводу того, що відповідач прибув на територію України з метою отримання статусу біженця, колегія суддів вважає такими, що не свідчать про необґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки вказані посилання навпаки свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, оскільки його дії направлені на залишення на території України.

Крім того, окремо колегія суддів наголошує, що твердження апелянта про неодноразове звернення (в період часу до 08 серпня 2019 року) до органів міграційної служби із заявою про надання статусу біженця або додаткового захисту не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції жодних доказів у підтвердження зазначеного надано не було.

В свою чергу, посилання апелянта, що йому не було надано правову допомогу є безпідставні, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області призначив адвоката Войнаровську В.Е. представляти інтереси громадянина Таджикистану ОСОБА_2 протягом строку його адміністративного затримання, що підтверджується наявним у матеріалах справи дорученням від 29 липня 2019 року №015-0003776 (а.с. 41-42).

Крім того, факт присутності адвоката Войнаровської В.Е. під час судового засідання відображено у протоколі судового засідання (а.с. 43 -46), а у матеріалах справи міститься її розписка про отримання копії рішення (а.с. 51).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що громадянин Таджикистану ОСОБА_2 був забезпечений під час розгляду справи у суді першої інстанції представником, який надавав йому правову допомогу.

Доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції вчинив не гуманно та повинен був відкласти розгляд справи, оскільки громадянин Таджикистану ОСОБА_2 під час провадження в суді першої інстанції зазначав, що погано себе почуває, не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки в ході судового засідання в суді апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що суд першої інстанції декілька (3-4) разів пропонував відповідачу викликати швидку допомогу, однак відповідач відмовився та продовжив давати свідчення по справі. Наведені обставини не ставились під сумнів представником відповідача в суді апеляційної інстанції.

Апелянтом не надано жодних доказів, які б підтвердили незадовільний стан його здоров`я та необхідність надання йому медичної допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції. Більш того, з дослідженого звукозапису судового засідання вбачається, що суддя Чернявська Л.М. пропонувала викликати швидку для відповідача, на що останній відмовився.

Також, посилання апелянта на те, що він не володіє українською мовою не беруться до ували судом, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції був присутній перекладач Хамдрад Непа Хабібрахман, що підтверджується присягою перекладача (а.с. 35), протоколом судового засідання (а.с. 43).

Крім того, у поясненнях від 05 липня 2019 року (а.с.17), відібраних посадовою особою ДМС, ОСОБА_2 . зазначено, що послуг перекладача він не потребує.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Таджикистану ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 липня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.