Справа № 500/1521/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7365/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., В.В. Ніколіна

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника позивача Гукалюк Н.П ОСОБА_1

представника відповідача Макарика І.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду (головуючий суддя: Баранюк А.З., місце ухвалення м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Тернопільській області до Приватного агропромислового підприємства «Поділля Агро» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,

встановив:

Головне управління ДФС у Тернопільській області 01.07.2019 звернулося до суду з позовом про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Приватного агропромислового підприємства «Поділля-Агро».

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що таку постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу та винести нову постанову, якою заяву позивача задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом (п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України). Тобто, право та можливість у контролюючого органу звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна виникає після прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника, яке було прийнято першим заступником начальника ГУ ДФС у Тернопільській області Мельник Марією Василівною 26 червня 2019 року о 17 год 15 хв за № 2853/10/19-00-14-01-11/16180 і без такого рішення звернення до суду в цьому випадку є неможливим.

Також вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги процедуру застосування такого виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, як адміністративний арешт та необхідність прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна, обґрунтованість якого повинна бути перевірена судом.

Відповідач, 09.09.2019 подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у відкритті провадження у цій справі за зверненням органів доходів і зборів.

Представник позивача - Гукалюк Н.П. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представник відповідача - Макарик І.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки граничним строком подання заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків є 26.06.2019, а заява надійшла на адресу суду 01.07.2019, то строк звернення, передбачений ч. 2 ст. 283 КАС України, заявником пропущений.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів.

Частиною 1 ст. 283 КАС України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо, зокрема, підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно ч. 2 ст. 283 КАС України, заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України).

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. (п. 94.3 ст. 94 Податкового кодексу України).

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження (п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України).

Згідно п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 за № 948/30816 затверджено Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого (далі Порядок № 632).

Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку № 632 передбачено обставини, за яких застосовується арешт майна.

Порядок застосування арешту майна визначений Розділом ІV Порядку № 632.

Так, згідно п. п. 1, 2 Розділу ІV Порядку № 632 керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 2).

Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

У такому разі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставинами, що зумовлюють звернення до суду з заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є обставини, за яких застосовується арешт майна передбачені п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України та Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку № 632, а рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків є лише підставою звернення до суду із заявою про обґрунтованість арешту майна платника податків, термін подання якого встановлено у ч. 2 ст. 283 КАС України та п. 2 Розділу ІV Порядку № 632.

Згідно матеріалів справи, обставинами, що зумовили звернення позивача до суду є відмова відповідача від проведення фактичної перевірки, про що заявником 25.06.2019 складено акт про не допуск до перевірки № 778/19-00-14-01/30749378.

Першим заступником начальника ГУ ДФС у Тернопільській області Мельник Марією Василівною 26 червня 2019 року о 17 год 15 хв прийнято рішення за № 2853/10/19-00-14-01-11/16180 про застосування умовного адміністративного арешту майна ПАП «Поділля-Агро» () у зв`язку з відмовою позивача від проведення документальної перевірки.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим покликання апелянта на те, що перебіг строку звернення із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна обчислюється з моменту прийняття контролюючим органом рішення про застосування адміністративного арешту майна. Оскільки у ч. 2 ст. 283 КАС України передбачено, що заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, а у розглядуваній справі такими обставинами, є відмова відповідача від проведення фактичної перевірки, про що заявником 25.06.2019 складено акт про не допуск до перевірки № 778/19-00-14-01/30749378.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 819/2388/17 (№ К/9901/63964/18).

Щодо покликання відповідача у письмових поясненнях, що між сторонами існує спір про право, оскільки 10.07.2019 Тернопільським окружним адміністративним судом задоволено позов Приватного агропромислового підприємства «Поділля Агро» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування наказу № 500 від 13.03.2019 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного агропромислового підприємства «Поділля Агро», а тому у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 283 КАС України у цій справі необхідно відмовити у відкритті провадження, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 283 КАС України, суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, зокрема, із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Оскільки, при поданні заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, заявником не було подано доказів про існування спору про право між сторонами, то суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі відсутні.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскарження наказу про проведення перевірки, дій податкового органу щодо її проведення, є по суті запереченням обставин, що зумовили звернення контролюючого органу з відповідною заявою, не є спором про право, а отже і підставою для відмови у відкритті провадження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що особливості обчислення процесуальних строків в окремих категоріях адміністративних справ встановлені ст. 270 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 270 КАС України, на обчислення строків, встановлених статтями 273-277, 280-283 цього Кодексу, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу.

Строки, встановлені у справах, визначених цією статтею, обчислюються календарними днями і годинами.

Частиною 5 ст. 270 КАС України передбачено, що днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду.

Суд апеляційної інстанції вказує, що оскільки обставинами, що зумовили звернення позивача до суду є відмова відповідача від проведення фактичної перевірки, про що заявником 25.06.2019 складено акт про не допуск до перевірки №778/19-00-14-01/30749378, то у відповідності до ч. 2 ст. 283 КАС України, граничним строком подання заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків є 26.06.2019.

Враховуючи вищенаведене, оскільки із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків Головне управління ДФС у Тернопільській області звернулося до суду лише 01.07.2019, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 283 КАС України, а такий з урахуванням ч. 5 ст. 270 КАС України, не підлягає поновленню, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заяву позивача необхідно залишити без розгляду.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Крім цього, згідно правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Апеляційна скарга Головного управління ДФС у Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 270, 283, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/152/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 12.09.2019