Справа № 815/2791/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2791/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мельника Ю.В.,

представника позивача - Жолудь О.О.,

представника відповідачів - Бугаєнко Т.В. (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛО 2017» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛО 2017» (надалі по тексту - позивач або ТОВ «ГЛО 2017») до Державної фіскальної служби України (надалі по тексту - відповідач 1 або ДФС України), Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (надалі по тексту - відповідач 2 або ГУ ДФС в Одеській області), в якій позивач просив:

- скасувати рішення №687706/34001515 від 08.05.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року;

- скасувати рішення комісії з питань розгляду скарг №6114/34001515/2 від 21.05.2018 року;

- зобов`язати відповідача зареєструвати податкову накладну №4 від 27.04.2018 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

ТОВ «ГЛО 2017» намагалося зареєструвати податкову накладну №4 від 27.04.2018 року в ЄРПН на суму 313687,50 грн., проте в реєстрації зазначеної податкової накладної ТОВ «ГЛО 2017» було відмовлено. Підставою для оплати вищевказаної суми слугували рахунок-фактура №3/2018 від 23.04.2018 року та видаткова накладна №3/2018 від 27.04.2018 року щодо продажу товару, який ТОВ «ГЛО 2017» було придбано у ФОП ОСОБА_1 . згідно рахунку-фактури №23/04/2018 від 23.04.2018 року та видаткової накладної №23/04/2018 від 23.04.2018 року. Не погодившись із рішенням Комісії щодо відмови у реєстрації ПН в ЄРПН, ТОВ «ГЛО 2017» 14.05.2018 року подало до ДФС України скаргу, яка рішенням комісії ДФС з питань розгляду скарг №6114/34001515/2 від 21.05.2018 року залишена без задоволення. Підставою для прийняття спірного рішення зазначено: «ненадання документів на підтвердження фактів придбання ТМЦ та їх реалізації», що на думку позивача не відповідає дійсності, так як до пояснень та скарги ТОВ «ГЛО 2017» були додані копії усіх необхідним документів (рахунків-фактур, видаткових накладних, платіжних доручень). Позивач зазначає, що відмова в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року є безпідставною, так як всі первинні документи відповідають вимогам законодавства. Натомість відповідачем необґрунтовано та без належних підстав відмовлено в реєстрації податкової накладної, чим порушено права та інтереси позивача.

Процесуальні дії

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року, касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬТРА ІНВЕСТ» задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі №815/2791/18 скасовано. Вказану адміністративну справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Відповідно до супровідного листа Верховного Суду №30815/19 від 01.07.2019 року, адміністративна справа №815/2791/18 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 05 липня 2019 року (вх. №24095/19).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2019 року, адміністративну справу №815/2791/18 передано для розгляду судді Стефанову С.О.

Ухвалою судді від 08 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 13 серпня 2019 року.

29 липня 2019 року від представника ГУ ДФС в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов (вхід. №27265/19), в якому представник відповідача 2 просить суд відмовити ТОВ «ГЛО 2017» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01 серпня 2019 року від представника ТОВ «ГЛО 2017» надійшла відповідь на відзив відповідача 2 (вхід. №27564/19).

Відзив Головного управління ДФС в Одеській області на позовну заяву обґрунтовано наступним

ТОВ «ГЛО 2017» після отримання квитанцій про зупинення реєстрації податкової накладної було відправлено засобами електронного зв`язку повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК.

Серед переліку документів підприємством було надано до ДФС України до накладної №4 від 27.04.2018 року (ТОВ «Альтра Інвест»): пояснення, рахунок-фактура №3/2018 від 23.04.2018 року (платник ТОВ «Альтра Інвест»), видаткова накладна №3/2018 від 27.04.2018 року, рахунок-фактура №23/04/2018 від 23.04.2018 року (платник ТОВ «ГЛО 2017»), видаткова накладна №23/04/2018 від 23.04.2018 року.

За наслідками розгляду повідомлення комісією ДФС України прийнято рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року, у зв`язку із ненаданням платником податку копій документів, а саме: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків.

Таким чином, відповідач 2 вважає, що рішення комісії ДФС України №687706/34001515 від 08.05.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних - є повністю обґрунтованим.

Відповідь позивача на відзив ГУ ДФС в Одеській області обґрунтована наступним

Позивач зазначає, що у випадку з господарською операцією між ТОВ «ГЛО 2017» та ТОВ «Альтра Інвест», яка була підставою реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року не було порушено приписів Закону, оскільки дана операцію купівлі-продажу була оформлена достатньою кількістю письмових документів: рахунок-фактура №3/2018 від 23.04.2018 року; видаткова накладна №3/2018 від 27.04.2018 року; платіжні доручення, що підтверджують фактичне здійснення оплати за купівлю та продаж товару. Таким чином, правочин, який мав місце між ТОВ «ГЛО 2017» та ТОВ «Альтра Інвест» у відповідності до законодавства був оформлений письмовими документами.

ТОВ «ГЛО 2017» звертає увагу, що відповідачами не було надано ані самого протоколу засідання Комісії, ані переліку платників податків щодо яких виявлено ознаки ризиковості, згідно з пп.1.6 п.1 Критеріїв, ані матеріалів, на підставі яких платника податків віднесено до такого переліку, ані іншої інформації, що розглядається Комісією, яка, відповідно до Порядку формування територіальними органами та структурними підрозділами ДФС переліку ризикових платників податків, обов`язково додається до протоколу засідання Комісій. Тобто, фіскальний орган був зобов`язаний у Квитанції чітко вказати не тільки конкретний вид критерію, який встановлений пп.1.6 п.1 Критеріїв, а й на відповідне рішення, відповідно до якого ТОВ «ГЛО 2017» внесено до переліку ризикових платників. Крім того, в квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної не зазначено, за якою саме підставою ТОВ «ГЛО 2017» із указаних в пп.1.6 п.1 Критеріїв віднесено до ризикових платників.

Позивач також звертає увагу суду, що при зупиненні податкової накладної №4 від 27.04.2018 року, ТОВ «ГЛО 2017» пропонувалося надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, без їх конкретизації. А відтак, ТОВ «ГЛО 2017» надало такі документи та пояснення в довільній формі.

Таким чином, позивач вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень не містять чіткої підстави його прийняття, що свідчить про його необґрунтованість.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Обставини справи встановлені судом

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛО 2017» є юридичною особою (), основним видом діяльності якої є електромонтажні роботи (43.21) (а.с.120-127).

27.04.2018 року ТОВ «ГЛО 2017» сформовано та направлено на реєстрацію податкову накладну №4 від 27.04.2018 року на загальну суму 313687,50 грн. (а.с.7 т.1).

Підставою для оформлення податкової накладної №4 від 27 квітня 2018 року слугували рахунок-фактура №3/2018 від 23 квітня 2018 року (а.с.13 т.1), видаткова накладна №3/2018 від 26 квітня 2018 року (а.с.14 т.1), за якими платником податків реалізовано на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Альтра Інвест» Тахеометр Sokkia FX 102, загальною вартістю 313 687 грн. 50 коп. (ПДВ - 52 281 грн. 25 коп.). Вказаний товар попередньо придбано позивачем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Згідно квитанції від 27.04.2018 року податкова накладна №4 від 27.04.2018 року в електронному вигляді була направлена до ДФС України, проте її реєстрація була зупинена відповідно до п.201.16 ст.201 ПК України із зазначенням, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідає вимогам пп.1.6 п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Позивачу було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.81 т.2).

03.05.2018 року на виконання пп.201.16.2 п.201.16 ст.201 ПК України ТОВ «ГЛО 2017» було направлено до ДФС України повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по зазначеній податковій накладній (а.с.10 т.1).

До вищевказаного повідомлення позивачем надано пояснення (а.с.12 т.1) та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: рахунок-фактура №3/2018 від 23 квітня 2018 року (а.с.13 т.1); видаткова накладна №3/2018 від 26 квітня 2018 року (а.с.14 т.1); рахунок-фактура №23/04/2018 від 23.04.2018 року (а.с.15 т.1); видаткова накладна №23/04/2018 від 23.04.2018 року (а.с.16 т.1); платіжні доручення: №60 від 27.04.2018 року (а.с.17 т.1); №14 від 02.05.2018 року (а.с.18 т.1); №19 від 02.05.2018 року (а.с.19 т.1); №16 від 02.05.2018 року (а.с.20 т.1); №17 від 02.05.2018 року (а.с.21 т.1); №15 від 02.05.2018 року (а.с.22 т.1).

Рішенням комісії регіонального рівня, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №687706/34001515 від 08.05.2018 року відмовлено ТОВ «ГЛО 2017» в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року в ЄРПН з підстав: не надання платником податку копій документів, а саме: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи) у тому числі рахунки-фактиру/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків (а.с.8-9 т.1).

08.05.2018 року ТОВ «ГЛО 2017» було подано скаргу на зазначене рішення Комісії ДФС про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року разом з документами довільного формату (а.с.23-32 т.1), яка рішенням комісії з питань розгляду скарг ДФС України від 21.05.2018 року залишена без задоволення, а рішення Комісії №687706/34001515 від 08.05.2018 року - без змін (а.с.33 т.1).

Вважаючи рішення комісії ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №687706/34001515 від 08.05.2018 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Релевантні джерела права та висновки суду

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення податкових правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України (в редакції чинній на час виникнення податкових правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення податкових правовідносин) встановлено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 року (з наступними змінами, далі - Порядок №1246).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1246 податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з п.12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200 1.3 і 200 1.9 статті 200 1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку №1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Згідно з п.5 Порядку №1246 зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21 лютого 2018 року (далі - Порядок №117), податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Відповідно до пункту 3 Порядку №117 податкові накладні/розрахунки коригування, що подаються на реєстрацію в Реєстрі до проведення моніторингу, за результатами якого можливе зупинення їх реєстрації, перевіряються відповідно до таких ознак:

1) податкова накладна, яка не підлягає наданню отримувачу (покупцю) та/або складена за операцією, що є звільненою від оподаткування;

2) обсяг постачання, зазначений платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі в поточному місяці, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування, становить менше 500 тис. гривень та керівник - посадова особа такого платника податку є особою, яка займає аналогічну посаду не більше ніж у трьох (включно) платників податку;

3) одночасно значення показників D та P, розрахованих у наведеному у цьому підпункті, мають такі розміри: D>0,03, Р<РмЧ1,4, де:

D - розрахункова величина, яка дорівнює S/T;

S - загальна сума сплачених за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну / розрахунок коригування, сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої під час ввезення товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами;

T - загальна сума постачання товарів/послуг на митній території України, що оподатковуються за ставками 0, 20 і 7 відсотків, зазначеними платником податку в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну / розрахунок коригування;

P - сума податку на додану вартість, зазначена платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі у звітному (податковому) періоді, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування;

Рм - найбільша місячна сума податку на додану вартість, зазначена у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих платником податку в Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування.

Значення показника D за останні 12 календарних місяців обраховується ДФС станом на перше число календарного місяця та кожного 10 числа стає доступним платнику податку в електронному кабінеті.

При цьому, відповідно до змісту п.10 Порядку №117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Пунктом 13 Порядку №117 передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Зі змісту Квитанції від 27.04.2018 року вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної №4 від 27.04.2018 року, критеріям ризиковості платника податку, визначених пп.1.6 п.1 листа ДФС №959/99-99-07-18 "Критерії ризиковості платника податку" від 21 березня 2018 року (далі - Критерії №959).

Суд зазначає, що пп.1.6 п.1 Критеріїв №959 містить у собі визначення різних обставин встановлення ризиковості платника податків: платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо: комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:

- платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим);

- дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації;

- платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);

- платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;

- платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

- платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс);

- наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв. Якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

При цьому пунктами 6 та 7 Порядку №117 визначено, що у разі, коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна / розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної / розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація такої податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

З аналізу змісту вказаних норм видно, що підставами для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є наступна відповідність:

1) платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

2) податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції.

Згідно з п.п.14, 15 Порядку №117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством. Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування. Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктами 18-21 Порядку №117 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів. Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі. Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Як встановлено судом під час розгляду справи, у спосіб, визначений Порядком №117, позивачем надано пояснення (а.с.12 т.1) та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: рахунок-фактура №3/2018 від 23 квітня 2018 року (а.с.13 т.1); видаткова накладна №3/2018 від 26 квітня 2018 року (а.с.14 т.1); рахунок-фактура №23/04/2018 від 23.04.2018 року (а.с.15 т.1); видаткова накладна №23/04/2018 від 23.04.2018 року (а.с.16 т.1); платіжні доручення: №60 від 27.04.2018 року (а.с.17 т.1); №14 від 02.05.2018 року (а.с.18 т.1); №19 від 02.05.2018 року (а.с.19 т.1); №16 від 02.05.2018 року (а.с.20 т.1); №17 від 02.05.2018 року (а.с.21 т.1); №15 від 02.05.2018 року (а.с.22 т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що ненадання платником податку договору, на підставі якого була здійснена поставка товару та виписана податкова накладна, а також платіжних документів слугувало основною причиною для прийняття оскаржуваного рішення. В ході процедури оскарження позивачем було надано копії банківських виписок, однак копію договору надано не було. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що дійсно відповідного договору із ТОВ «Альтра Інвест» до контролюючого органу надано не було через його відсутність, оскільки останній укладений в усній формі.

Відповідно до ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно ст.206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України та ч.8 ст.181 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ч.3 ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами господарського договору є предмет, ціна та строк дії договору.

Згідно з вимогами ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становить умови, визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 травня 2019 року в даній справі окрім іншого зазначив, що оскільки до договору поставки за загальним правилом не встановлена спеціальна форма (крім поставок товарів, для яких іншими законами передбачена обов`язкова письмова форма, зокрема, коли йдеться про договори поставки за державним замовленням), то сторони вправі укладати такі договори і у тій формі, в якій вони домовились це зробити. При цьому, система оподаткування та правового статусу суб`єкта господарювання значення не мають. Якщо ж договір поставки укладається на тривалий час з циклічністю постачання товарів (робіт, послуг), то така поставка має бути зафіксована письмово. Якщо поставка одноразова - усна форма договору не виключається та відповідає умовам частини першої статті 206 Податкового кодексу України).

Як було встановлено судом, поставка товарів на адресу ТОВ «Альтра Інвест» здійснювалася позивачем не одноразово з відправкою на реєстрацію відповідних податкових накладних, що підтверджується скриншотом з архіву електронної звітності (а.с.64-69 т.1)

Таким чином, враховуючи специфіку договору поставки, який було укладено в усній формі між позивачем та ТОВ «Альтра Інвест», а також враховуючи наявність в матеріалах адміністративної справи належних доказів, які підтверджують, що поставка тахеометра Sokkia FX 102 містила циклічний характер, а також враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по даній справі суд вважає, що посилання позивача на правомірність укладення саме усної форми договору між ТОВ «ГЛО 2017» та ТОВ «Альтра Інвест» є помилковим.

Окрім вказаного, суд зазначає, що в судовому засіданні 11 вересня 2019 року був присутній директор ТОВ «ГЛО 2017» Жолудь О.О. , який не зміг на запитання суду надати відповідь щодо неподання підприємством податкової звітності з податку на додану вартість з липня 2017 року по квітень 2018 року, а так само і зазначити хто є бухгалтером даного підприємства та адресу ТОВ «ГЛО 2017».

Щодо вимоги про скасування рішення Комісії з питань розгляду скарг №6114/3401515/2 від 21.05.2018 року суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює чи припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Обов`язковою ознакою як нормативно-правового, так і індивідуального акту є юридичний характер, тобто обов`язковість його приписів для відповідного суб`єкта (суб`єктів), дотримання якої забезпечується правовими механізмами.

Як зазначено у п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами" від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 475, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12 липня 2011 року N9-рп/2011 476 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Обов`язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов`язки в публічних правовідносинах.

При цьому, суд зазначає, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізовано належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

Відтак, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Суд зазначає, що рішення комісії з питань розгляду скарг є документом, який не породжує правових наслідків для платника податків.

Оскаржуване рішення комісії не змінює стану суб`єктивних прав та обов`язків позивача, не припиняє та не спричиняє неможливості реалізації його прав, а також не породжує додаткового обов`язку.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, Європейський суд з прав людини у п.50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛО 2017» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року та зобов`язання вчинити певні дії, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛО 2017» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 27.04.2018 року та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 16 вересня 2019 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.