Справа № 620/896/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/896/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.

за участю секретаря: Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 (м. Київ, дата складання повного тексту 11.06.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд:

- стягнути з ДФС України на користь позивача заборгованість із грошового забезпечення (заробітної плати) в сумі 58 073,81 грн;

- зобов`язати ГУ ДФС у Чернігівській області здійснити йому виплату грошового забезпечення (заробітної плати) в сумі 58 073,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення суду позивача поновлено на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки ГУДФС у Чернігівській області з 16.09.2017. Однак, з 08.10.2018 по 12.02.2019 грошове забезпечення (заробітна плата) йому не виплачується, що є порушенням вимог чинного трудового законодавства та права позивача на мирне володіння майном.

Відповідно до відзиву на адміністративний позов відповідачів у ГУДФС у Чернігівській області проводились заходи щодо змін в організаційній структурі органу. Виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 08.10.2018 по 12.02.2019 не проводилась, у зв`язку із завершенням терміну перебування у розпорядженні ГУ ДФС у Чернігівській області в кількості 15 діб, протягом якого виплачується грошове забезпечення і фактичним не призначенням його на посаду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість із грошового забезпечення (заробітної плати) в сумі 57 658, 75 грн, без урахування податків та зборів; зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення (заробітної плати) в сумі 57 658, 75 грн, без урахування податків та зборів; у задоволення решти позовних вимог - відмовлено.

02.07.2019 відповідачами подано апеляційну скаргу на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2019, в якій просили скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2019 апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 залишено без руху.

При цьому, у зазначеній ухвалі суду вказано, що апеляційну скаргу подано Качанок О.М. , який представляє інтереси як Державної фіскальної служби України, так і Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області згідно довіреностей, що містяться в матеріалах справи. Судовий збір сплачено одним апелянтом - ГУ ДФС у Чернігівській області у розмірі 1152,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1572 від 24.06.2019. У випадку, якщо відповідач - ГУ ДФС у Чернігівській області бажає оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку окремо від апелянта - Державною фіскальної служби України, він повинен усунути такий недолік шляхом подання апеляційної скарги, підписаної виключно представником ГУ ДФС у Чернігівській області. Розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції кожним з апелянтів складає - 1152,60 грн.

На виконання вимог цієї ухвали представником ГУ ДФС у Чернігівській області подано окрему апеляційну скаргу, за якою Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі.

Також, на виконання вимог ухвали суду відповідачем - ДФС України подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжне доручення № 2031 від 06.08.2019 у сумі 1152,60 грн, у зв`язку з чим ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДФС України.

05.09.2019 у судове засідання з`явились позивач та представники відповідачів.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За матеріалами справи рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 825/2063/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 2093-о від 07.09.2017 в частині звільнення ОСОБА_1 з 15.09.2017 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Чернігівській області та зарахування у розпорядження Головного управління ДФС у Чернігівській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки Головного Управління ДФС у Чернігівській області з 16.09.2017 (а.с. 14-18).

На виконання вказаного рішення суду, наказом ДФС України № 35-ос від 13.02.2019 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки ГУДФС у Чернігівській області з 16.09.2017 (а.с. 19).

У зв`язку з поновленням на службі, 19.02.2019 позивач звернувся до начальника ГУДФС у Чернігівській області із рапортом про проведення перерахунку його заробітної плати у відповідності до займаної посади з 15.09.2017 по 13.02.2019, та виплату заробітної плати за вказаний період (а.с. 20).

Листом № 503/М/25-01-05-12 від 25.02.2019 ГУДФС у Чернігівській області повідомило, що за період перебування ОСОБА_1 у розпорядженні ГУДФС у Чернігівській області з 15.09.2017 по 06.10.2018, позивачу було нараховано грошове забезпечення, в тому числі і за час перебування на лікарняному та у відпустці. З 07.10.2018, відповідно до розділу Х п. 1 наказу Міністерства фінансів України № 616 від 17.07.2018 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції", у зв`язку з закінченням терміну перебування у розпорядженні не більше 5 діб (за виключенням часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплату грошового забезпечення було припинено. Також зазначено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 було поновлено на займаній посаді з 16.09.2017, але про будь-які виплати та перерахунки не зазначено. У зв`язку з викладеним, повідомлено, що підстави для перерахунку грошового забезпечення за період з 15.09.2017 по 13.02.2019 відсутні (а.с. 21).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено, що позивача з 16.09.2017 поновлено на службі, однак не зважаючи на перебування позивача із вказаної дати у трудових відносинах із ГУ ДФС у Чернігівській області та ДФС України, за період з 08.10.2018 по 12.02.2019 відповідачі протиправно не здійснювали йому виплату заробітної плати (грошового забезпечення).

Колегія суддів не може погодитись у повній мірі із висновками суду першої інстанції.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст.1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 Кодексу Законів про працю України (далі по тексту - КЗпП) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до абз. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, з 16.09.2017 ОСОБА_1 поновлений на службі на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки ГУДФС у Чернігівській області.

При цьому, з 08.10.2018 по 12.02.2019 позивачу відповідачами не виплачувалось грошове забезпечення (заробітна плата). Сума заборгованості, згідно наданої ГУДФС у Чернігівській області інформації, складає 57 658,75 грн, без урахування податків і зборів.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто, не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищевказане є порушенням як національного, так і міжнародного законодавства.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зобов`язання ГУ ДФС у Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 виплату заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення) в сумі 57 658,75 грн, без врахування податків та зборів.

В той же час, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь позивача заборгованість із грошового забезпечення (заробітної плати) в сумі 57 658, 75 грн, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2018, яке набрало законної сили позивача поновлено на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки саме у Головному Управлінні ДФС у Чернігівській області, тому стягнення на користь позивача заборгованості із грошового забезпечення (заробітної плати) в сумі 57 658, 75 грн здійснюється саме з Головного Управління ДФС у Чернігівській області.

Доводи апелянта про те, що виплата грошового забезпечення позивачу за період з 08.10.2018 по 12.02.2019 не проводилась, у зв`язку із завершенням терміну перебування у розпорядження ГУ ДФС у Чернігівській області в кількості 15 діб, протягом якого виплачується грошове забезпечення і фактичним не призначенням його на посаду є безпідставним і не може бути підставою для відмови у виплаті грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 08.10.2018 по 12.02.2019 у розмірі 57 658,75 грн.

Згідно із частиною другою ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, в даному випадку ГУ ДФС у Чернігівській області, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів невиплати заборгованості з заробітної плати позивача.

Викладені доводи в апеляційних скаргах жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 скасувати в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість із грошового забезпечення в сумі 57 658, 75 грн (п`ятдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) та ухвалити нову постанову, якою цю заборгованість стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11, ).

В решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 10.09.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький