Справа № 1.380.2019.000380
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7676/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бродитеплоенерго" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року (ухвалене в м. Львів судом під головуванням судді Гавдика З.В., повний текст рішення суду складено 10 червня 2019 року) у справі № 1.380.2019.000380 за адміністративним позовом Комунального підприємства "Бродитеплоенерго" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В січні 2019 року Комунальне підприємство Бродитеплоенерго звернулося до суду з позовною заявою, якою просило:

- визнати протиправним і скасувати рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 969/6/99-99-11-05-02-25 від 09 січня 2019 року;

- скаргу КП Бродитеплоенерго на податкову вимогу № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство Бродитеплоенерго звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача понесені судові витрати у виді судового збору. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не повно з`ясовано всі обставини справи, що мають істотне значення для справи, допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, внаслідок чого винесено незаконне і не обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги КП Бродитеплоенерго полягають, зокрема в тому, що судом порушено строки вручення повного тексту судового рішення, що скаржник розцінює як перешкоджання в доступі до правосуддя. Також зазначає, що процедура оскарження рішення контролюючого органу потребує застосування саме положень Податкового кодексу України, як це прямо передбачено ч.4 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і ніяким іншим нормативно-правовим актом. Вважає неправомірним посилання суду на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, так як рішення суду не містить підтвердження позиції щодо «дискреції».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не погоджується з апеляційною скаргою, вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв`язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а оскаржуване рішення суду залишити в силі.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за без їх участі та участі їхнього представника. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.11.2018 року ГУ ДФС у Львівській області складено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-1156-13, згідно якої станом на 31.10.2018 року заборгованість КП Бродитеплоенерго зі сплати штрафу, пені відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на підставі інформаційної системи органу доходів і зборів становить 964802,28 грн., а саме: недоїмка 9132, 00 грн., штрафи 382021,94 грн., пеня 573648,34 грн., яку ГУ ДФУ у Львівській області вимагає сплатити (а.с.9).

03.12.2018 року КП Бродитеплоенерго подано скаргу до Державної фіскальної служби України на Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року ГУ ДФС у Львівській області, в якій просить скасувати вказану вимогу (а.с.10-13).

09.01.2019 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 969/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги, яким вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ю-1156-13 ГУ ДФС у Львівській області залишено без змін, а скаргу КП Бродитеплоенерго від 03.12.2018 року № 288 без задоволення (а.с.14-15).

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, оскаржив його до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Державної фіскальної служби України від 09.01.2019 року № 969/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги КП Бродитеплоенерго само по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а тому безпосередньо не порушує права та інтереси позивача. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що не підлягає задоволенню вимога про задоволення скарги КП Бродитеплоенерго на податкову вимогу № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року, оскільки суд не може собою підміняти відповідача та зобов`язувати його вчинити саме конкретну дію, оскільки відповідач зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі дії відносяться до дискреційних повноваження відповідача.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Критерії перевірки рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах щодо їх перевірки адміністративними судами визначені частиною 2 статті 2 КАС України.

Згідно матеріалів справи спір між Комунальним підприємством "Бродитеплоенерго" та Державною фіскальною службою України виник щодо неналежного, на думку позивача, розгляду скарги КП Бродитеплоенерго на податкову вимогу № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року та винесення оскаржуваного рішення Державної фіскальної служби України про результати її розгляду.

Частина 4 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) встановлює, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За приписами абзацу першого частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За правилами частин 2-4 статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Отже, платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, а у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх. При тому, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника органом доходів і зборів на суми недоїмки застосовуються фінансові санкції у виді нарахуванням пені та застосування штрафів шляхом надсилання таким платникам єдиного внеску вимогу про її сплату.

Згідно абз. 4, 5 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, а у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску (абзац 7 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений також статтею 56 Податкового кодексу України.

Як стверджує позивач (а.с.5), вимогу про сплату боргу (недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ГУ ДФС у Львівській області № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року отримав 29.11.2018 року. Вказана обставина не є предметом спору.

Судом також встановлено, шо 03.12.2018 року позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України на зазначену вище вимогу про сплату боргу (недоїмки).

09.01.2019 року Державною фіскальною службою України прийнято оскаржуване рішення № 969/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 8 ч. 1 ст. 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Положення ч. 1 ст. 5 КАС України визначають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, лею чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Отже, спосіб захисту, застосований позивачем у позові, має призводити до поновлення права особи та бути обґрунтованим.

Як зазначає Конституційний Суд України у підпункті 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення № 19-рп/2011, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Водночас, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися, зазвичай, індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Як видно зі змісту спірного рішення Державної фіскальної служби України, ним залишено без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ю-156-13 ГУ ДФС у Львівській області, а скаргу КП «Бродитеплоенерго» від 03.12.2018 року №288 без задоволення.

Досліджуючи вказане рішення відповідача, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що таке само по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, тобто за своїм змістом не породжує для позивача правових наслідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач не навів жодних доказів щодо існування реального негативного впливу рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 09.01.2019 року №969/6/99-99-11-05-02-25 безпосередньо на його права та обов`язки, а також позивач не довів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю порушив його права, свободи чи інтереси, відтак за відсутності порушених прав чи інтересів відсутні і підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 969/6/99-99-11-05-02-25 від 09 січня 2019 року.

Не може бути задоволена і позовна вимога про задоволення в повному обсязі скарги КП Бродитеплоенерго на податкову вимогу № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року, оскільки суд не може собою підміняти відповідача з розгляду поданої до нього скарги, до повноважень якого входить її розгляд з певною свободою розсуду, тобто, коли орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, такі повноваження відповідача є дискреційними, в які суд не може втручатися. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги КП Бродитеплоенерго про те, що судом порушено строки вручення повного тексту судового рішення, знаходять своє підтвердження, однак таке порушення судом процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, а тому у відповідності до положень статті 317 КАС України не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бродитеплоенерго" залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.000380 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року.