Справа № 1.380.2019.003524
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003524
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

12 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Брильовської О.Р.,

розглянувши у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження питання про закриття провадження в адміністративній справі № 1.380.2019.003524 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної Державної адміністрації в особі голови ОСОБА_4, Львівського обласного осередку Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» в особі ОСОБА_2 про визнання незаконним меморандум, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Львівської обласної Державної адміністрації в особі голови ОСОБА_4 (АДРЕСА_3), Львівського обласного осередку Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» в особі ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ) з вимогами:

- визнати незаконним меморандум Львівської обласної Державної адміністрації і Львівським обласним осередком «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» позбавивши інваліда 1-ї групи безкоштовного проїзду в приміських автобусах, а також позбавивши інвалідів 2-ї групи проїзду в приміських автобусах з 50% оплатою до 15 травня;

- зняти в приміських автобусах рейсу № 187 оголошення з протизаконним змістом;

- підписувачам меморандуму, голові Львівської обласної Державної адміністрації п. ОСОБА_4 і голові Львівського обласного осередку «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» п. ОСОБА_2 оплатити ОСОБА_1 по 5 тис. грн.

Ухвалою суду від 17.07.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

15.08.2019 за вх. № 29470 представником відповідача 1 подано відзив на адміністративний позов.

28.08.2019 за вх. № 30832 представником відповідача 2 надано відзив.

29.08.2019 від представника відповідача 2 на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження в адміністративній справі № 1.380.2019.003524 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної Державної адміністрації в особі голови ОСОБА_4, Львівського обласного Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» в особі ОСОБА_2 про визнання незаконним меморандум, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Суд, оглянувши та дослідивши докази подані позивачем та відповідачем, поставив на обговорення питання щодо закриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є інвалідом І групи Б, згідно довідки від 18.05.2018 № 815002, проте водії громадського транспорту та автобусів приміських маршрутів відмовляються надавати право на безкоштовний проїзд та посилаються на меморандум який підписаний між перевізниками та Львівською обласною державною Адміністрацією, щодо пільгового перевезення пільговиків, а саме включені такі категорії осіб, як: учасники бойових дій, які брали участь в АТО, бійці-добровольці АТО, особи з інвалідністю внаслідок війни, члени сімей загиблих, особам з інвалідністю по зору І групи та супроводжуючій особі.

Позивач зазначає, що тим самим відповідачі всупереч законодавству України самовільно без наявності на це підстав не надав право безкоштовного перевезення пільговим категоріям в тому числі інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей - інвалідів (не більше одного супроводжуючого), а заключив меморандум між перевізниками та Львівською ОДА для безкоштовного пільгового перевезенням тільки певних категорій, чим порушив право інших пільгових категорій на безкоштовний проїзд транспортом.

Позивач щодо клопотання про закриття провадження заперечив. Просив суд здійснювати розгляд справи по суті. Зазначає, про грубі порушення водіями маршрутних таксі його прав, нетактовне спілкування водіїв, жодних пояснень щодо його права на пільговий проізд від перевізників на скеровані заяви не отримує.

Представник відповідача 2 подав клопотання про закриття провадження у справі, з підстав не належності її розгляду за правилами адміністративного судочинства України.

Клопотання мотивоване тим, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Предметом даного спору є меморандум укладений 31 травня 2018 року між Львівською облдержадміністрацією та Львівського обласного осередку «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників».

Меморандум є однією із форм договірного регулювання відносин, при цьому, аналізуються загальні ознаки форм договірного регулювання. Встановлено, що особливістю меморандуму як однієї із форми договірного регулювання є те, що дана форма договірного регулювання не породжує юридичних зобов`язань, а виконує роль фіксації намірів.

На думку відповідача, у даній справі заявлено позов на захист приватного інтересу позивача шляхом складення нового меморандуму з врахуванням приватного інтересу позивача щодо забезпечення його та інших громадян пільговим перевезенням.

Відповідач вважає, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються договірних умов між Львівською облдержадміністрацією та перевізниками, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача на пільговий проїзд.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Термін «публічно-правовий спір», відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт», пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток.

Відповідно право позивача на пільговий проїзд виникає на підставі відповідного посвідчення чи довідки, на підставі яких надається пільга.

Згідно ч. 2 ст. 42 цього ж Закону, договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вказаних вимог законодавства, договір про перевезення автомобільним транспортом укладається відповідно до вимог цивільного (господарського) законодавства між замовником та виконавцем, і для осіб, які користуються правом пільгового проїзду є укладеним з моменту посадки в автобус, тобто вчинення дії, спрямованої на набуття цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пунктів 6, 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані по суті з невиконанням договірних зобов`язань (зміною або припинення цивільних прав та обов`язків), суд вважає, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і не має вирішуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

З установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань перевезення автомобільним транспортом між замовником та виконавцем, тому існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. З огляду на суб`єктний склад учасників процесу, такий спір має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, спір у даній справі виник через відмову надавати право на безкоштовний проїзд з підстав спірного меморандуму який підписаний між Львівським обласним осередком «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» та Львівською обласною державною адміністрацією, щодо пільгового перевезення пільговиків, де не включена певна категорія осіб, не є публічно-правовим.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Згідно з п.16 ч.1 ст.4 КАС України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

Однією із ознак, що дозволяють відрізнити адміністративний договір від цивільно-правового, є мета його укладання. Оскільки сфера функціонування адміністративного договору - це відповідна система державного управління на будь-якому ієрархічному рівні, то метою адміністративних договорів є реалізація функцій держави, а більш конкретно - реалізація повноважень того чи іншого органу. У свою чергу мета цивільно-правових договорів - це задоволення потреб суб`єктів цивільно-правових відносин, отримання прибутку та відповідних (майнових чи не майнових) матеріальних благ - об`єктів цивільного обороту.

Ураховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані з невиконанням договірних зобов`язань, суд вважає що цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і не має вирішуватися судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 року по справі № 804/4212/18.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на характер спірних правовідносин та склад учасників справи, суд приходить висновку, що даний спір носить приватно-правовий характер, не містить ознак публічно-правового спору, тому не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної Державної адміністрації в особі голови ОСОБА_4, Львівського обласного осередку «Всеукраїнської асоціації автомобільних перевізників» в особі ОСОБА_2 про визнання незаконним меморандум, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що справа має розглядатись в порядку цивільного/господарського судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 вересня 2019 року.