Справа № 448/1123/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8910/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні за апеляційною скаргою громадянки Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду від 25 липня 2019 року (суддя Білоус Ю.Б., м. Мостиська, повний текст складено 25.07.2019),

В С Т А Н О В И В :

Мостиський прикордоний загін Західного регіонального управління звернувся в до суду з адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року позов задоволено. Вирішено затримати громадянку Республіки Афганістан ОСОБА_1 до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням, спільно з її неповнолітніми дітьми до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців з моменту затримання, починаючи з 24.07.2019.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що відсутнє рішення суду про притягнення відповідача до відповідальності за спробу незаконного перетинання кордону. Також ОСОБА_1 перебуває на території України легально, оскільки подала заяву про визнання її біженцем.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність і обґрунтованість судового рішення.

Апелянт у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у встановлений законом термін. Так, адвокат Самолюк В.В. , який здійснює представництво відповідача, отримав судову повістку 4 вересня 2019 року особисто, що підтверджено його власним підписом.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянка Республіки Афганістан ОСОБА_1 спільно з її неповнолітніми дітьми потрапили на територію України незаконним шляхом.

Перебуваючи на території України, 24.07.2019 о 07.10 год. відповідачка, спільно з її неповнолітніми дітьми, була затримана прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Смільниця» на окраїні н.п. Терло на відстані 800 метрів від лінії державного кордону на напрямку 411 прикордонного знаку на території Старосамбірського району Львівської області, спільно з 10 громадянами Республіки Афганістан, за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Республіки Польща, тобто вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно матеріалів справи, відповідач на території України звернулася до органу міграційної служби УДМС України в Київській області із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та отримала Довідку про звернення за захистом в Україні №009265, термін якої продовжений до 04.11.2019.

На момент розгляду даної справи судом першої інстанції остаточного рішення з приводу цього звернення не було прийнято.

Вказані обставини підтверджено письмовими доказами: копією протоколу про адміністративне затримання від 24.07.2019; копією протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №331587 від 24.07.2019; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.07.2019; копією Довідки про звернення за захистом в Україні №009265 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно із ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлена свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Відповідно до матеріалів справи, відповідач була затримана прикордонним нарядом при спробі незаконно перетнути державний кордон.

Доводи апелянта про те, що факт її затримання в складі групи осіб у 800 метрах від державного кордону у прикордонній смузі не свідчить про намір незаконно перетнути кордон, апеляційний суд відхиляє, адже протоколом про адміністративне правопорушення від 24 липня 2019 року підтверджено факт вчинення відповідачем правопорушення.

Також 5 серпня 2019 року Старосамбірським районним судом було прийнято постанову у справі № 455/1044/19 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнення її до відповідальності у вигляді штрафу .

Слід зазначити, що відповідач до вчинення правопорушення звернулася до міграційної служби із заявою про надання їй статусу біженця і вона мала права перебувати на території України до вирішення зазначеного питання.

Разом з тим, відповідач вчинила спробу незаконного перетинання кордону в складі групи осіб, тобто порушення законодавства України, з прикордонних питань, отже є підстави для її затримання до вирішення питання щодо надання їй статусу біженця і наявності чи відсутності правових підстав для примусового повернення до країни походження.

Доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для прийняття рішення про видворення через звернення ним до міграційної служби із заявою про визнання біженцем, апеляційний суд також відхиляє, так як позов було задоволено на підставі ч. 2 ст. 289 КАС України, якою передбачено саме затримання особи до вирішення питання щодо надання чи відмови у наданні статусу біженця.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 243, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянки Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року у справі № 448/1123/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді О. І. Мікула
А. Р. Курилець