Справа № 340/2174/19
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/2174/19
Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, -
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Лінецької Л.С. від 19.08.2019 року винесену в рамках виконавчого провадження №45074589 про накладення штрафу у розмірі 28 503,36 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач не погоджуючись із оскаржуваною постановою та вважаючи її протиправною вказує, що 03.07.2018 р. до Закону України «Про виконавче провадження» внесені зміни, які набрали чинності 28.08.2018р., а саме: відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 71 цього Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Однак, позивач звертає увагу на те, що його заборгованість зі сплати аліментів виникла задовго до вищенаведених змін до Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватися при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникає після 28.08.2018 року. Однак, відповідачем в порушення статті 58 Конституції України винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу. У зв`язку з цим позивач просить скасувати постанову ВП №45074589 від 28 503,36 грн. про накладення штрафу в розмірі 28 5063,36 грн.
Ухвалою суду від 02.09.2019 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні (а.с.1).
Представник відповідача своїм правом гарантованим Кодексом адміністративного судочинства України на подання письмового відзиву на адміністративний позов скористався, в якому вказує, що на підставі здійсненого розрахунку заборгованості позивача по аліментах встановлено, що у боржника ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі, що перевищує суму відповідних платежів більш ніж за три роки, у зв`язку з чим, відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», була винесена оскаржувана постанова про накладення штрафу у розмірі 28 503,36 грн. Звертає увагу на те, що позивачу було відомо про факт наявності зазначеної заборгованості. Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, що штраф не накладається державним виконавцем у разі, коли заборгованість виникла за минулі роки, ще до внесення змін до цього Закону. Вважає, що наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить більше одного року з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 28.08.2018 р. є підставою для накладення штрафу на боржника. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову (а.с.22-24).
Розгляд справи в судовому засіданні призначено на 12.09.2019 року. Учасники справи належним чином у відповідності до процесуальних положень Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені про дату, час та місце розгляд справи, що посвідчується отриманими ними відповідними судовими повістками (а.с.65-66).
12.09.2019 року в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги із підстав викладених в адміністративному позову наголосив на його задоволенні.
Представник відповідача наполягав на правомірності дій державного виконавця при винесенні спірної постанови, із дотриманням вимог чинного законодавства про виконавче провадження, у зв`язку із чим просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні судом усною ухвалою із занесенням до журналу судового засідання, ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження, що відображено у протоколі судового засідання від 12.09.2019 року (а.с.67-68).
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до ст. ст. 262, 263 КАС України, дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області 01.03.2001 року; ідентифікаційний код НОМЕР_2 , виступає боржником у виконавчому провадженні №45074589 (а.с.8-9).
29.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено стягувачу до відома, а боржнику до виконання (а.с.27).
З матеріалів справи вбачається, що в межах даного виконавчого провадження при його примусовому виконанні до боржника застосовано заходи примусового виконання, в порядку статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, винесено також:
- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.04.2015 року, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (а.с.30-39);
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України від 05.03.2018 року (а.с.40-41);
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві керування транспортними засобами (а.с.42-43);
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю (а.с.44-45);
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с.46-47).
Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
За змістом положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).
Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.
Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй (ст. 8). На ці обставини неодноразово вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях, зокрема, рішенні №7-рп/2003 від 10.04.2003 року, рішенні №9-рп/2004 від 07.04.2004 року, рішенні №1-рп/2007, рішенні №19-рп/2008 від 02.10.2008 року.
При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема, принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т. ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.
Згідно статті 287 КАС України - учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Статтею 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016 року із наступними змінами.
Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Згідно ч. 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 10) звертатися до суду із заявою (поданням) про роз`яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.
Позивач наголошує, що підстави для винесення спірної постанови відсутні, оскільки ним частково було погашено заборгованість зі сплати аліментів, а тому законодавчі положення Закону України від 03.07.2018 року №2475-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання» не підлягають до застосування у випадку з позивачем, з огляду на приписи статті 58 Конституції України.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини третьої цієї статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Частиною першою статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Частиною другою статті 195 Сімейного кодексу України визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
Відповідно до частини третьої статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:
1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;
2) подання заяви стягувачем або боржником;
3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;
4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;
5) закінчення виконавчого провадження.
Згідно із частиною восьмою статті 71 цього Закону спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Системно аналізуючи наведенні положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються у судовому порядку.
28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (подалі - Закон №2475-VIII), яким стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнена частиною 14 наступного змісту:
"За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".
За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі 1-7/99).
Отже, з 28.08.2018 року Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 вказаного Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Наведене дає підстави дійти висновку про те, що з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018р. (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку. Визначальним чинником для визначення розміру штрафу тривалість періоду за який виникла заборгованість, рік, два, три, а сам період її виникнення до внесення змін в Закон України «Про виконавче провадження» чи після них не має жодного значення.
На думку суду неможливість застосування штрафу визначеного ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018 та застосування її лише до заборгованості яка виникла після вказаної дати поставить у нерівне становище платників аліментів, оскільки фактично позбавить державних виконавців можливості накладати штрафи на боржників у яких заборгованість зі сплати аліментів утворилася до вказаної дати. Отже, твердження позивача щодо неможливості застосування до нього штрафу передбаченого ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заборгованість зі сплати аліментів утворилась до 28.08.2018 є безпідставними.
Крім того, позивачем суду не надано доказів погашення заборгованості зі сплати аліментів, а тому вказане порушення є триваючим, не припинилося після 28.08.2018, а тому у державного виконавця є всі підстави для застосування штрафу передбаченого ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, доказів сплати або зменшення вказаної заборгованості судовим рішенням, позивачем суду не надано, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено спірну постанову, якою до ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 28 503,36 грн. передбачений ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, суд зазначає, що на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, пункти 3, 12 статті 27 Закону №2475-VIII у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим у суду наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.
У зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову, судові витрати у відповідності до положень статті 139 КАС України до розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-263, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії.
Згідно до пп.15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.
Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Л.І. Хилько