Справа № 826/3665/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2019 року № 826/3665/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомМіністерства економічного розвитку і торгівлі України
до третя особа про Компанії "OXIGOR S.R.O." Державна фіскальна служба України продовження дії спеціальної санкції,

В С Т А Н О В И В:

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд продовжити дію спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Компанії "OXIGOR S.R.O." (Чеська Республіка) наказом Мінекономрозвитку від 01.08.2018 № 1143 "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб'єктів господарської діяльності" на термін до усунення порушення статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" або до застосування практичних заходів, що гарантують усунення порушень статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" з підстав невиконання відповідачем своїх зобов'язань за зовнішньоекономічним контрактом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" до відповідача за порушення зовнішньоекономічного законодавства відповідним наказом Мінекономіки застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності. У зв'язку з тим, що обставини, які зумовили застосування до відповідача санкції, не усунуті останнім, позивач вважає доцільним подовжити дію спеціальної санкції, застосованої до відповідача, в судовому порядку.

Ухвалою суду від 06.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/3665/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

22.03.2018 представником позивача надано суду докази направлення на адресу відповідача копії ухвали суду від 06.03.2018.

11.04.2018 до суду від представника третьої особи Шевченко М.А. надійшли пояснення щодо позову, у яких останній підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Зазначив, що відповідач при здійсненні зовнішньоекономічних операцій допустив прострочення заборгованості за контрактами, укладеними з резидентом України - ТОВ "Вілія Протект". Встановлені обставини зумовили звернення Державної фіскальної служби України з відповідним поданням до Мінекономрозвитку. Враховуючи, що відповідачем не усунуто порушення вимог статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, статтею 35 Закону України від 16.04.1991 N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність" (далі - Закон N 959-XII, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Відповідно до статті 36 Закону N 959-XII порядок притягнення до відповідальності, здійснення відповідальності та звільнення від відповідальності визначається процесуальними законами України.

Частинами першою та другою статті 37 Закону N 959-XII було установлено, що за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб'єктами господарської діяльності своїх обов'язків згідно з цим або пов'язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб'єктами цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов'язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону N 959-XII подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що Мінекономрозвитку прийнято накази від 01.08.2017 № 1143 та № 1144, якими до відповідача та ТОВ "Вілія Протект" застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності за порушення вимог Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Частинами шостою - восьмою статті 37 Закону N 959-XII було встановлено, що тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб'єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду.

Для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності центральний орган виконавчої влади з питань економічної політики на підставі інформації ініціатора застосування даної санкції звертається з позовною заявою до суду.

Так, Мінекономрозвитку звернулось до Державної фіскальної служби України з листом від 01.11.2017 № 4102-11/39188-03 щодо розгляду питання доцільності продовження дії спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності до іноземного суб'єкта господарської діяльності - Компанії "OXIGOR S.R.O.".

У листі від 30.11.2017 № 20385/5/99-99-14-06-02-16 Державна фіскальна служба України повідомила про те, що Компанією "OXIGOR S.R.O." не погашено заборгованість перед ТОВ "Вілія Протект".

Позивач та третя особа наголошували на тому, що Компанією "OXIGOR S.R.O." не усунуто порушення статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні зовнішньоекономічних контрактів, укладеного з суб'єктом господарювання України ТОВ "Вілія Протект", на суму 1188,2 тис. дол. США.

У свою чергу, суд при вирішенні даної справи враховує, що згідно діючого на час виникнення спірних відносин законодавства, продовження дії спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, застосованої до суб'єкта зовнішньоекономічних відносин, здійснюється виключно на підставі рішення суду. При цьому суд у даному випадку реалізує повноваження щодо судового контролю за обґрунтованістю доцільності обмеження прав відповідного суб'єкта господарювання. Саме на цьому етапі перевіряється достовірність інформації, зазначеної в поданнях, щодо застосування санкцій, на підставі яких видаються відповідні накази Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Так, невиконання суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності вимог Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" є обґрунтованою підставою для продовження дії спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Поряд з цим, на час вирішення даної справи стаття 37 Закону N 959-XII виключена згідно з Законом України від 21.06.2018 N 2473-VIII, який вводиться в дію з 07.02.2019.

Зазначені обставини позбавляють суд можливості у запропонований позивачем спосіб реалізувати повноваження останнього.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У свою чергу, верховенство права як фундаментальний принцип реалізується шляхом проявів своїх складових елементів. Одним із визначальних елементів верховенства права, який значною мірою персоналізує його ефективність та юридичне призначення, є правова визначеність.

Правова визначеність як складова частина верховенства права передбачає, що органи державної влади мають бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають змогу передбачити з великою точністю заходи, що будуть застосовані представниками влади в тій чи іншій си туації. З урахуванням цього індивід може впевнено планувати свої дії.

Юридична визначеність як фундаментальний міжгалузевий принцип у вигляді елемента більш загальної ідеї - верховенства права - є бажаним результатом правового регулювання, якого прагнуть правова держава і громадянське суспільство.

У справі "Круслен проти Фран ції" Європейський суд дійшов висновку, що словосполучення "згідно із за коном", у контексті пункту 2 статті 8 Конвенції, вимагає насамперед, щоб захід, який розглядається, мав певні підстави в національ ному праві; воно також передбачає певну якість такого закону, вимагаючи, щоб він був доступний для цієї особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципу верховенства права. Тлумачачи зміст Конвенції, ЄСПЛ вказує, що вона не обмежується відсиланням до внутрішнього права, а говорить і про якість закону, що має відповідати принципу верховенства права. Це положення передбачає, що у внутрішньому праві мають існувати обмежувальні заходи проти свавільного втручання влади у здійснення громадянами своїх прав. Формулювання законів мають бути досить чіткими і зрозумілими, щоб надати громадянам необхідну інформацію стосовно обставин та умов, за яких публічна влада наділяється повноваженнями для таємного та потенційно небезпечного втручання у здійснення індивідом своїх прав на повагу особистого життя та кореспонденції.

Таким чином, вирішальне значення в сенсі гарантуван ня визначеності норми права надається не буквальному її змі сту, а якісним характеристикам правових приписів.

При цьому, аналізуючи дотримання вимог "якості закону" як прояву його визначеності, ЄСПЛ зазначив, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону є фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (рішення у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства"). Таким чином, Суд указав, що необхідні процедурні гарантії, які б могли запобігти свавільному застосуванню відповідного матеріального законодавства.

Враховуючи викладене у сукупності, та зважаючи на те, що з 07.02.2019 стаття 37 Закону N 959-XII виключена згідно з Законом України від 21.06.2018 N 2473-VIII, суд з метою дотримання вимог "якості закону" дійшов висновку, що на час вирішення даної справи неможливо застосувати спеціальну санкцію на підставі норми закону, що втратила чинність.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ідентифікаційний код 37508596) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко