Справа № 120/2844/19-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 вересня 2019 р. Справа № 120/2844/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування повідомлення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про скасування повідомлення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що повідомленням державного виконавця від 28.08.2019 йому повернуто виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду №802/1795/17-а без прийняття до виконання, в зв`язку з тим, що останній не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом із тим, таке повідомлення позивач вважає протиправним та упередженим, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 10.09.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку, визначеному ст. 287 КАС України. Судове засідання призначено на 16.09.2019. Даною ухвалою також встановлено відповідачу 5-денний строк на подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 16.09.2019 позивач не прибув, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи телефонограмою.

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, відзив на позовну заяву не подав, хоча копія ухвали від 10.09.2019 була надіслана відповідачу того ж дня в порядку, визначеному ст. 268 КАС України, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Із наведеного слідує, що учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статті 268 КАС України, на думку суду, наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 13.08.2019 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №802/1795/17-а про зобов`язання Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва (, вул. Різницька 11-б, м. Київ) надати ОСОБА_1 (інд. код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) інформацію (розрахунок) про залишок суми не погашеного боргу по зведеному виконавчому провадженню ВП №51119621.

В подальшому, даний виконавчий лист був пред`явлений позивачем до примусового виконання у відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Разом із тим, повідомленням державного виконавця від 28.08.2019 виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду №802/1795/17-а був повернутий позивачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Як слідує зі змісту повідомлення, підставою для повернення виконавчого листа заявнику без прийняття до виконання слугувало те, що в останньому не зазначено повне найменування боржника.

Вважаючи таке повідомлення протиправним та упередженим, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа передбачені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», положеннями часини 1 якої визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Як слідує зі змісту виконавчого листа №802/1795/17-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 13.08.2019, боржником визначено Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва із кодом .

Разом із тим, як слідує з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повне найменування юридичної особи, яка зареєстрована за вказаним вище кодом , є Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Із наведеного вище слідує, що у виконавчому листі №802/1795/17-а, виданому Вінницьким окружним адміністративним судом 13.08.2019, зазначено не повне найменування боржника, яке є відмінним від того, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наведені обставини свідчать про те, що виконавчий лист №802/1795/17-а не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», адже не містить повного найменування боржника.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що у виконавчому листі зазначено код ЄДРПОУ боржника, що дає можливість його ідентифікувати, адже зазначення коду ЄДРПОУ боржника та його повного найменування є двома окремими вимогами до виконавчого документа, які визначені різними пунктами частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд критично оцінює посилання позивача на упередженість повідомлення державного виконавця від 28.08.2019, адже в даному випадку ним цілком обґрунтовано повернуто без прийняття до виконання виконавчий документ, який не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Більше того, суд вважає за необхідне також звернути увагу позивача на те, що заявлені ним вимоги даного позову фактично зумовлені наявністю помилки, допущеної у виконавчому листі №802/1795/17-а, в частині повного найменування боржника.

В той же час, законом врегульовано процедуру вирішення питання щодо виправлення помилки у виконавчому листі, яка в даному випадку визначена положеннями статті 374 КАС України.

Положеннями п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що виконавчий лист №802/1795/17-а, на думку суду, не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», адже не містить повного найменування боржника, суд приходить до висновку про правомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого листа без прийняття до виконання.

Крім того, беручи до уваги те, що в ході судового розгляду даної справи судом встановлено відсутність з боку державного виконавця будь-який протиправних дій, якими могло б бути завдано позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення 500000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З огляду на положення ст. 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, питання щодо стягнення на його користь фактично понесених ним витрат в сумі 2000 грн., вирішенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. ст. 255, 272 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (вул. Виборзька, 32, м. Київ, ).

Повний текст рішення складено 16.09.2019.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна