Справа № 160/4812/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2019 року Справа № 160/4812/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСерьогіної О.В.
за участі секретаря судового засіданняПостоловської А.О.
представника позивача представника відповідачаЄвтушок Т.А. Донцова Э.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
28.05.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" (надалі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (надалі - відповідач) в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не згоден із висновками, що відображені в акті перевірки і вважає, що контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення, які суперечать законодавству з питань оподаткування та вийшов за межі своєї компетенції, встановленої чинним законодавством України. Планову виїзну перевірку та оформлення ії результатів у формі акту перевірки, здійснено відповідачем з порушенням норм податкового законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її розгляд в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.07.2019р.
У судовому засіданні 03.07.2019р. усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.07.2019р. При розгляді справи по суті оголошувалися перерви на 22.07.2019р., на 02.09.2019р.
У судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Перевіркою встановлені порушення:
1) пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПКУ, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток усього на сумі 742379,00грн., у тому числі у 2016р. у сумі 742379,00грн.
3) за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, згідно п.201.10 ст.201 ПКУ, у відповідності до п. 120-1.1 ст.120-1 ПКУ передбачено застосування штрафної санкції до ТОВ «ДП Втормет» у розмірі 11,31грн.
5) п.п. 212.1.15 п.212.1, п.п.212.3.4 п.212.3 ст.212, п.231.1 ст.231 ПКУ, зі змінами та доповненнями, ТОВ «ДП Втормет» підлягає обовязковій реєстрації в якості платника акуизного податку, зобовязаний складати акцизні накладні та реєструвати їх в Єдиному реєстрі акцизних накладних.
6) згідно з п.117.3 ст.117 ПКУ здійснення операцій з передачі дизельного палива без реєстрації платником акцизного податку у порядку, передбаченому Податковим кодексом України тягне за собою накладення штрафу у розмірі 100 відсотків вартості переданого дизельного палива, що по ТОВ «ДП ВТОРМЕТ» складатиме 1452000,00грн.
За результатом виявлених порушень, відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
Відповідачем під час перевірки встановлено, що розрахунки між підприємствами проведено в безготівковій формі шляхом перерахування ТОВ «ДП Втормет» на розрахунковий рахунок ТОВ «ДТТК», ТОВ «ВКФ Вторметсервіс», ТОВ «Феррогрупп» грошових коштів.
Відповідач прийшов до висновку, що в порушення п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», позивачем неправомірно занижено задекларовані показники у рядку 02 Декларації «фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» всього у сумі 4124327грн., тобто в частині сформованих витрат від ТОВ «ДТТК», ТОВ «ВКФ Вторметсервіс», ТОВ «Феррогрупп». В результаті порушення п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 ПКУ позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість на суму 824866 грн. по операціях з ТОВ «ДТТК», ТОВ «ВКФ Вторметсервіс», ТОВ «Феррогрупп» .
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п.44.1 ст.44 ПКУ).
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності. (п.44.1 ст.44 ПКУ).
Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. (п.134.1.1 ст.134.1 ПКК).
Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також :на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані
вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Згідно з п. 198.1 ст.198 ПКУ до податкового кредиту відносяться суми податку,
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п. 198.3 ст.198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
В акті перевірки відповідач посилається на наявність кримінальних проваджень порушених відносно ТОВ «ДТТК», ТОВ «ВКФ Вторметсервіс», ТОВ «Феррогрупп».
Доказів, які б свідчили про наявність вироків суду відносно контрагентів позивача, які би набрали законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача. Сам по собі факт порушення кримінальних справ щодо посадових осіб контрагентів позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
Дана правова позиція викладено в постанові Верховного суду України від 26.06.2018р. у справі №808/2360/17, 809/1139/17 від 05.06.2018р.
Отже, наявність порушених кримінальних справ, не є підставою для висновку про факт нереального здійснення операції з придбання транспортних послуг з метою їх використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що відомості в товарно-транспортних накладних не відповідають даним, а саме у графі «перевізник» надруковано - «ТОВ ДП Втормет» та прописом зазначено - найменування фактичного перевізника, а у графі «водій» фактично вказані особи, які не мають відношення до діяльності контрагентів-перевізників, суд зазначає наступне.
Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України №363 від 1997р. (надалі по тексту - Правила №363) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. (п.11.1 гл.11 Правил №363).
З огляду на викладене, товарно-транспорті накладні по наданим ТОВ «ДП Втормет» послугам з перевезення вантажів, відповідають вимогам Правил №363, а визначення у графі «перевізник» - «ТОВ ДП Втормет» із додатковим зазначенням найменування фактичного перевізника ТОВ «ДТТК», ТОВ «ВКФ «Вторметсервіс», ТОВ «Феррогрупп» не є порушенням вимог чинного законодавства.
Щодо доводів відповідача про формальність господарських операцій у зв`язку з відсутністю матеріально-технічної можливості постачальників транспортних послуг, суд зазначає наступне.
Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Під час перевірки позивачем були надані усі первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операції, а саме договори, акти наданих послуг, товарно-транспорті накладні, податкові накладні, платіжні доручення. Перелічені у додатку №15 акту перевірки товарно-транспорті накладні місять усі необхідні відомості, які дають можливість встановити зміст такої операції, вартісний вираз та учасників господарської операції.
Зі змісту акту перевірки вбачається, що встановлені перевіркою порушення виникли внаслідок того, що при здійсненні операцій з реалізації металобрухту, які відповідно до п.23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України звільнені від оподаткування, ТОВ «ДП Втормет» не здійснювало нарахування податкових зобов`язань відповідно до п.199.1 ст.199 ПКУ, а розрахунок до податкових декларацій з ПДВ до ДПІ не надавався.
Відповідно до п.23 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ тимчасово до 1 січня 2019 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 198.5 ПКУ передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу.
У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання. (п.189.1 ст.189 ПКУ).
Суд приходить до висновку, що платник податків зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання на суму ПДВ по операціям з реалізації металобрухту які є неоподаткованими, раніше включеного до складу податкового кредиту за операціями, пов`язаними із обслуговування металобрухту.
На виконання вимог п.198.5 ст.198 ПКУ позивач кожного звітного періоду здійснював нарахування податкового зобов`язання виходячи з вартості придбання послуг та складав зведену податкову накладну останього дня звітного (податкового) періоду та реєструвала в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідач не надав доказів часткового використання послуг в оподаткованих/неоподаткованих операціях. Застосування відповідачем п.199.1 ст.199 ПКУ призвело до неправомірного нарахування відповідачем податкових зобов`язань з ПДВ на самостійно нараховані, задекларовані суми ПДВ позивачем на підставі п.198.5 ст.198 ПКУ, тобто відповідачем було допущено подвійне оподаткування, що не відповідає нормам п.135.3 ст.135 ПКУ, в якій зазначено, що суми відображені у складі доходів платника податків, не підлягають повторному включенню дот складу його доходів.
Згідно п.120-1.1 ст. 120 ПКУ порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
З аналізу вказаної норми вбачається, що штраф, передбачений ст. 120-1 Податкового кодексу України, не застосовується до трьох окремих видів податкових накладних, а саме: податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю); податкових накладних, складених на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування; податкових накладних, складених на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою, а тому, враховуючи, що Позивач здійснював постачання товарів/послуг (металобрухт), які звільнені від оподаткування, то Позивач звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 120і ПК України.
Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120- 1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.09.2018р. у справі №816/1488/17.
Перевіркою встановлено, що у період з 01.07.2016р. по 31.12.2017р. позивач не був зареєстрований платником акцизного податку. Згідно наданих до перевірки первинних документів встановлено, що позивачем у перевіряємому період здійснені операції з придбання та передачі дизельного палива.
Позивачем придбано дизельне паливо у наступних постачальників:
З TOB «ТК Імпульс», взаємовідносини відбувались на підставі договіру купівлі-продажу пального від 06.10.2017р. №06/10-17. За умовами договору продавець зобов`язується передати певну кількість товару у власність покупця в асортименті, кількості і за цінами, визначеними в договорі, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах даного договору. Передача (відпуск) пального продавцем та його приймання (заправка) покупцем здійснюється партіями відповідно до обраного покупцем згідно до умов договору способу отримання товару за бланками-дозволу або за ЕК. Передача та приймання пального здійснюється при пред`явленні покупцем, або уповноваженим ним держателем електронної картки або карток (далі разом або окремо - ЕК). або бланку-дозволу на автозаправних станціях, що входять у систему безготівкових розрахунків, список яких повідомляється продавцем. Право власності на певну кількість пального і ризик його випадкової загибелі переходить до покупця в момент передачі пального. Момент передачі пального підтверджується видатковими документами; чеками терміналів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС; бланками-дозволами, що передані на АЗС при одержанні палива; у випадку відсутності вище перелічених документів - операційним звітом елетронної системи обробки та обліку даних про здійснення операцій із використанням ЕК та розрахунків за такими операціями.
З TOB «ТГ Доломіт», взаємовідносини відбувались на підставі договіру купівлі-продажу пального від 10.10.2017р. №01/10/17-2. За умовами договору продавець зобов`язується передати певну кількість товару у власність покупця в асортименті, кількості і за цінами, визначеними в договорі, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах даного договору. Передача (відпуск) пального продавцем та його приймання (заправка) покупцем здійснюється партіями відповідно до обраного покупцем згідно до умов договору способу отримання товару за бланками-дозволу або за ЕК. Передача та приймання пального здійснюється при пред`явленні Покупцем, або уповноваженим ним Держателем електронної картки або карток (далі разом або окремо - ЕК). або Бланку-дозволу на автозаправних станціях, що входять у систему безготівкових розрахунків, список яких повідомляється продавцем. Право власності на певну кількість пального і ризик його випадкової загибелі переходить до покупця в момент передачі пального. Момент передачі пального підтверджується видатковими документами; чеками терміналів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС; бланками-дозволами, що передані на АЗС при одержанні палива; у випадку відсутності вище перелічених документів - операційним звітом елетронної системи обробки та обліку даних про здійснення операцій із використанням ЕК та розрахунків за такими операціями.
TOB «Євромост-ЛС», взаємовідносини відбувались на підставі договіру купівлі-продажу пального від 09.10.2017р. №09/10/17. За умовами договору продавець зобов`язується передати певну кількість товару у власність покупця в асортименті, кількості і за цінами, визначеними в договорі, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах даного договору. Передача (відпуск) пального продавцем та його приймання (заправка) покупцем здійснюється партіями відповідно до обраного покупцем згідно до умов договору способу отримання товару за бланками-дозволу або за ЕК. Передача та приймання пального здійснюється при пред`явленні покупцем, або уповноваженим ним держателем електронної картки або карток (далі разом або окремо - ЕК). або бланку-дозволу на автозаправних станціях, що входять у систему безготівкових розрахунків, список яких повідомляється продавцем. Право власності на певну кількість пального і ризик його випадкової загибелі переходить до покупця в момент передачі пального. Момент передачі пального підтверджується видатковими документами; чеками терміналів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС; бланками-дозволами, що передані на АЗС при одержанні палива; у випадку відсутності вище перелічених документів - операційним звітом елетронної системи обробки та обліку даних про здійснення операцій із використанням ЕК та розрахунків за такими операціями.
TOB «АНГ Компані», взаємовідносини відбувались на підставі договіру купівлі-продажу пального від 01.12.2017р. №01/12/17-1. За умовами договору продавець зобов`язується передати певну кількість товару у власність покупця в асортименті, кількості і за цінами, визначеними в договорі, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах даного договору. Передача (відпуск) пального продавцем та його приймання (заправка) покупцем здійснюється партіями відповідно до обраного покупцем згідно до умов дговору способу отримання товару за бланками-дозволу або за ЕК. Передача та приймання пального здійснюється при пред`явленні Покупцем, або уповноваженим ним Держателем електронної картки або карток (далі разом або окремо - ЕК). або бланку-дозволу на автозаправних станціях, що входять у систему безготівкових розрахунків, список яких повідомляється продавцем. Право власності на певну кількість пального і ризик його випадкової загибелі переходить до покупця в момент передачі пального. Момент передачі пального підтверджується видатковими документами; чеками терміналів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС; бланками-дозволами, що передані на АЗС при одержанні палива; у випадку відсутності вище перелічених документів - операційним звітом елетронної системи обробки та обліку даних про здійснення операцій із використанням ЕК та розрахунків за такими операціями.
Розрахунки проведено в безготівковій формі, заборгованість відсутня.
За умовами договору замовник ТОВ «ДП Втормет» (замованик) зобовязується надавати для перевезення вантажі на підставі заявки, а перевізник (ФОП ОСОБА_27 ) приймати їх та здійснювати перевезення власним транспортом та доставляти вантажі до визначених у заявці пунктів призначення. Вартість послуг з перевезення вантажів за цим договором є договірною та визначається в актах приймання-передачі наданих послуг. З метою виконання умов договору замовник зобовязаний забезпечити заправку пальним транспортного засобу, на якому перевозиться винтаж замовника, у роозмірі необхідному для виконання заяви замовника шляхом передачі виконавцю талонів, електронної картки для заправки на відповідну кількість пального.
Відповідно до підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 ПК України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.
Реалізація пального для цілей розділу VI Кодексу - це будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання (абз.2 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Тому, суб`єкт господарської діяльності, який здійснюватиме будь-які операції, визначені підпункту 14.1.212 пункту 14.1. статті 14 ПК України, є особою, яка реалізує пальне, і відповідно до підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 Кодексу є платником акцизного податку.
Згідно з підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців, до початку здійснення реалізації пального. Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Отже, особа (платник податку), яка планує здійснювати будь-які операції з пальним на митній території України, які визначені в абз. 2 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, має до початку здійснення таких операцій зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального та в подальшому складати акцизні накладні на обсяги реалізації.
Пунктом 117.3 статті 117 ПК України встановлено, що здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право розпорядження визначається як юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що зміст права розпорядження становить можливість реалізовувати волю щодо визначення юридичної та фактичної долі речі, а отже, в особи, яка має право розпорядження річчю, є право вибору, альтернатива - знищити таку річ, відчужити її, змінити стан або призначення.
В абз.2 пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПКУ наведені приклади договорів, за якими здійснюється передача права власності (купівля-продаж, міна, поставка, дарування) або лише права розпорядження (комісії, доручення, в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію).
При цьому ч.1 ст. 840 ЦК України регулює питання використання матеріалів замовника і застосовується як до підрядних відносин, так і за аналогією закону - до договорів про надання послуг з умовою про використання матеріалу замовника.
Відповідно до вказаної норми, якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.
Таким чином, підрядник (виконавець) діє в обмежених рамках, визначених договором та законом. Він повинен використати пальне за призначенням в межах нормативів, а залишок повернути замовнику.
Умовою договору №05/10-17 від 01.10.2017р. з ФОП ОСОБА_27 . передбачалось, що замовник зобов`язаний забезпечити заправку пальним транспортного засобу, на якому перевозиться вантаж замовника, у розмірі необхідному для виконання заяви замовника шляхом передачі виконавцю талонів, електронної картки для заправки на відповідну кількість пального.
Таким чином оскільки паливно-мастильні матеріали надавались виконавцю тільки для виконання робіт відповідно до умов договору, що підтверджується актами здачі-прийняття послуг, то операція із заправлення пальним автотранспорту, що належить третім особам (виконавцю), яке використовується лише для надання послуг замовнику згідно з договором, не є операцією з реалізації пального, а тому ТОВ «ДП Втормет» не реалізовувало пальне і не підлягає обов`язковій реєстрації як платник акцизного податку.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.03.2018 по справі № 815/2461/17.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності податкових повідомлень -рішень рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12.09.2019 року.

Суддя О.В. Серьогіна