Справа № 160/4708/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2019 року Справа № 160/4708/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Чехута В.М. Кекуатова Н.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА ТОПСТАР" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA110000/2019/400033/2, картки відмови №UA110180/2019/00066 від 16.04.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА ТОПСТАР" звернулося з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №UA110000/2019/400033/2 від 16.04.2019р. про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA110180/2019/00066.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі контракту №СН021/16 від 07.06.2016р. та специфікації №12 від 22.01.2019р. до митного оформлення було надано ЕМД №UA110180/2019/406226, в якій заявлена митна вартість товару (промислова арматура для трубопроводів в асортименті) загальною вартістю 189305,45 грн. за ціною контракту на умовах поставки СIF (Інкотермс 2010р.). Позивач вказує на те, що разом із митною декларацією ним були подані всі необхідні документи, а саме: контракт №СН021/16 від 07.06.2016р., специфікація №12 від 22.01.2019р., рахунок - фактура (комерційний інвойс) №01/2018 від 22.01.2019р., рахунок - проформа №01/2018 від 05.11.2018р., пакувальний лист від 22.01.2019р., коносамент №HLCUTS119065704 від 31.01.2019р., автотранспортна накладна №3155 від 12.04.2019р., страховий поліс PYIE00001737 від 30.01.2019р., сертифікат про походження товару від 27.02.2019р., банківський платіжний документ, що стосується товару від 08.11.2018р., банківський платіжний документ, що стосується товару від 08.03.2019р., прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 03.12.2018р., копія митної декларації країни відправлення від 24.01.2019р., сертифікат дилера, рекламні буклети Компанії YUANDA VALVE GROUP CO., LTD, технічні паспорта товару, прайс-лист від 20.01.2019р., які підтверджують митну вартість товарів, визначені ст.53 Митного кодексу України. За наслідками перевірки поданих документів митницею було витребувано додаткові документи, перелік яких наведений у ст.53 Митного кодексу України, які були надані митному органу, проте, відповідачем було прийнято оспорюване рішення про коригування митної вартості та картку відмови за яким було скориговано заявлену митну вартість ввезеного позивачем товару за резервним методом у відповідності ст.64 Митного кодексу України. Позивач вважає, що рішення відповідача щодо визначення митної вартості суперечить вимогам закону та порушує права позивача у зв'язку з чим оспорювана картка відмови в прийнятті митної декларації є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки митний орган був зобов'язаний здійснити митне оформлення товару за ціною вказаною у специфікації №12від 22.01.2019р. за ціною контракту на підставі ст.58 МК України, так як всі необхідні документи як основні, так і додаткові, були надані позивачем до митниці відповідно до вимог ст.53 МК України. Також, позивач вказує на те, що оспорюване рішення про коригування митної вартості №UA110000/2019/400033/2 від 16.04.2019р. не містить посилань на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, жодні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо відсутні, графа 33 рішення не заповнена. Окрім того, згідно картки відмови в прийнятті митної декларації при коригуванні за резервним 6 методом відповідач просто зазначає: "Відповідно до ст. 55, 64 МКУ винесено рішення про коригування митної вартості товару №UA110000/2019/400033/2 від 16.04.2019", проте такий підхід є незаконним, адже використання методу визначення митної вартості товарів повинно бути обґрунтованим, а відповідач посилається на рішення про коригування митної вартості товару, яке не відповідає приписам наказу Міністерства Фінансів України від 24.05.2012р. №598 про затвердження Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки у ньому відсутні будь-які пояснення щодо умов поставки, комерційних умов, тощо. Також і позивач зазначає, що відповідачем залишено поза увагою надана при митному оформленні у якості додаткового документа Додаткова угода №1 від 12.12.2018р. до контракту №СН021/16 від 07.06.2016р. щодо продовження дії контракту до 31.12.2023р.; сумісна підведена сума платіжних доручень, свіфт від 08.11.2018р. на суму 10551,62 дол. США, свіфт від 08.03.2019р. на суму 24880,43 дол. США, заявлених до митного оформлення відповідає сумі комерційного інвойсу від 22.01.2019р. №01/2018 на суму 35432,40 дол. США, а тому, посилання відповідача на не надання документів, які стосуються доставки товару в терміни передбачені проформою-інвойсом №01/2018 від 05.11.2018р. є необґрунтованими, оскільки загальна сума оплати за товар не змінилася; оплата за товар частинами не впливає на митну вартість товару. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанови Верховного Суду та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду. У відповіді на відзив посилається на ті ж самі обставини (а.с.227-239 том 1).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив відмовити позивачеві у задоволенні даного адміністративного позову у повному обсязі посилаючись на те, що декларант позивача подав до митного оформлення товар: промислова арматура для трубопроводів в асортименті. За результатами здійснення митного контролю було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що впливають на числові значення складових митної вартості товару, а саме: 1) відповідно до п.11.5 зовнішньоекономічного договору №СН021/16 від 07.06.2016р. вказано термін дії договору до 31.12.2018р. та положеннями контракту не передбачено продовження його дії за будь-яких умов; 2) згідно п.2.1 зовнішньоекономічного договору номенклатура, кількість та ціна товару визначається у Додатках (інвойсах), які є невід'ємною частиною цього договору, проте, надані до митного оформлення банківський платіжний документ №226 від 08.11.2018р. на суму 10551,62 дол. США (передплата) містить посилання виключно на договір №СН021/16 від 07.06.2016р. та проформу-інвойс №01/2018 від 05.11.2018р.; 3) визначений термін доставки в проформі-інвойс №01/2018 від 05.11.2018р., відрізняється від фактичної доставка оцінюваної партії товару, документи, що стосуються доставки товару в терміни, передбачені наведеним проформою-інвойсом, декларантом не надано; 4) банківський платіжний документ №P276 від 08.03.2019р. на суму 24880,43 дол.США містить посилання виключно на договір від 07.06.2016 №СН021/16 та pахунок-інвойс №01/2018 від 22.01.2019р.; 5) у гр.44 до ЕМД позивача наявні специфікація №12 від 22.01.2019р. та рахунок-інвойс №01/2018 від 22.01.2019р., що містять посилання на договір №СН021/16 від 07.06.2016р. та видані після закінчення дії вказаного договору; 6) додаткові угоди, крім специфікації №12 від 22.01.2019р., та інші документи, які підтверджують продовження терміну дії договору №СН021/16 від 07.06.2016р., декларантом до митного оформлення не надано. Враховуючи наведене та з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару митницею, у рамках проведених консультацій, було зобов'язано декларанта подати додаткові документи, з урахуванням закінчення терміну дії контракту №СН021/16 від 07.06.2016р., а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; виписку з бухгалтерської документації. У відповідь на повідомлення митниці листом від 16.04.2019р. б/н декларантом було надано Додаткову угоду №1 від 12.12.2018р. до контракту, а також вказано про неможливість надання будь-яких додаткових документів, інших документів для спростування розбіжностей, які зазначені у повідомленні митниці №1, декларантом не надано. У зв'язку із неможливістю застосування визначення митної вартості за методами, які передбачені ст.ст.58-63 Митного кодексу України, застосовуючи послідовність методів визначення митної вартості товарів, митним органом була скоригована митна вартість товарів, з урахуванням усіх складових на яких ґрунтується митна вартість товару, за резервним методом, а саме: товар №1 - за ЕМД від 22.02.2019р. №UA110180/2019/403106 на рівні - 3,7201 доларів США/кг; товар №2 - за ЕМД від 12.04.2019р. №UA500010/2019/008999 на рівні - 3,7116 доларів США/кг. У запереченнях проти відповіді на відзив від 08.08.2019р., відповідач зазначив, що встановлені адвокатами тарифи є значно завищеними, розмір витрат не є співмірним зі складністю справи, відсутні підтвердження збирання доказів, а у рахунку на оплату юридичних послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 01.06.2018р. та у платіжному дорученні від 27.05.2019р. №721 відсутнє посилання на специфікацію №8 до цього договору (а.с.193-198 том 1; а.с.35-38 том 2).

Ухвалою суду від 28.05.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судовий розгляд справи призначений на 03.07.2019р. (а.с.2 том 1).

Судове засідання 03.07.2019р. було відкладено на 12.07.2019р., що підтверджується протоколом судового засідання від 03.07.2019р. (а.с.219-220 том 1).

У судовому засіданні 12.07.2019р. оголошувалася перерва до 12.08.2019р., що підтверджується протоколом судового засідання від 12.07.2019р. (а.с.29-31 том 2).

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА ТОПСТАР" 20.09.2004р. зареєстроване як юридична особа за адресою: 49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, буд. 47, кв.3, перебуває на обліку як платник податку у Правобережному управлінні ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, наявними у справі (а.с.44-47 том 2).

07.06.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВФ "ТОПСТАР" як покупцем та YUANDA VALVE GROUP CO., LTD (Китай) як продавцем був укладений контракт №СН021/16 (зі строком дії до 31.12.2018р.) за умовами якого продавець взяв на себе зобов'язання продати, а покупець - придбати товар, номенклатура, кількість і ціна якого визначаються у відповідності до Додатків (Інвойс), які складаються на кожну окрему партію товару та є невід'ємними частинами даного контракту.

Пунктом 3.1 контракту визначено, що відвантаження товару відбувається морським транспортом на умовах CIF порт Одеса, Україна відповідно до Інкотермс 2010.

Відповідно до п.5.2 контракту оплата відбувається на наступних умовах: 30% передплата до початку виготовлення товару (на протязі 10 банківських днів); 70% передплата після відвантаження товару і отримання копії коносамента (а.с.36-41 том 1).

Згідно до Додаткової угоди №1 від 12.12.2018р. до контракту №СН021/16 від 07.06.2016р. строк дії контракту було продовжено до 31.12.2023р., що підтверджується її копією (а.с.43).

На підставі вищенаведеного контракту, на адресу позивача від вказаного вище продавця надійшов товар згідно специфікації №12 від 22.01.2019р., що є невід'ємною частиною контакту №СН021/16 від 07.06.2016р., комерційного інвойсу №01/2018 від 22.01.2019р. та проформи-інвойсу №01/2018 від 05.11.2018р., а саме: засувка чавунна з латунним ущільнюваними кільцями, кран шаровий чавунний, у загальній кількості 727 шт., загальна вага нето 23853,65 кг., всього на загальну суму 35432,05 доларів США, що підтверджується змістом копій відповідних специфікації, комерційного інвойсу, проформи-інвойсу та митної декларації (а.с.15-16,42,45-46,202 том 1).

Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості товарів разом із митною декларацією ним були надані всі документи, що підтверджують митну вартість ввезених товарів, які не містять розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товарів, містять повні відомості про ціну товару, що підтверджується змістом графи 44 МД №UA110180/2019/401506 від 30.01.2019р. (а.с.203 том 1).

За результатами здійснення митного контролю за правильністю та повнотою визначення митної вартості товару, Митницею у рамках проведених консультацій, з метою перевірки правильності визначення декларантом митної вартості ввезених товарів, у декларанта були витребувані додаткові документи, з урахуванням закінчення терміну дії контракту №СН021/16 від 07.06.2016р., а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; виписку з бухгалтерської документації, шляхом направлення повідомлення позивачеві (а.с.21-22 том 1).

У відповідь на повідомлення Митниці декларантом надано Додаткову угоду №1 від 12.12.2018р. до зовнішньоекономічного договору №СН021/16 від 07.06.2016р., інших документів не надано.

За результатами розгляду поданих декларантом документів, Митницею були прийняті оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/400033/2 та картку відмови №UA110180/2019/00066 від 16.04.2019р., за якими заявлену позивачем митну вартість товару було скориговано за резервним методом згідно зі ст.64 МК України, а саме: товар №1 - за ЕМД від 22.02.2019р. №UA110180/2019/403106 на рівні - 3,7201 доларів США/кг; товар №2 - за ЕМД від 12.04.2019р. №UA500010/2019/008999 на рівні - 3,7116 доларів США/кг з підстав того, що подані до митного контролю документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що впливають на числові значення складових митної вартості товарів, що підтверджується змістом рішення та картки відмови (а.с.27-35, 199-201, 206-209 том 1).

Позивач не погоджується із вищевказаними рішенням та карткою відмови, просить їх визнати протиправними та скасувати посилаючись на те, що ним були надані митному органу всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені ст.53 Митного кодексу України та розбіжності вказані митним органом не впливають на визначення митної вартості товару та не можуть бути підставою для витребування додаткових документів у декларанта за приписами ст.ст.52, 53 МК України.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до вимог ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом УІІ цього Кодексу та цією главою.

Частина 2 ст.53 Митного кодексу України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідності до вимог ч.5 ст.53 наведеного Митного Кодексу України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у цій статті.

Згідно до ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

У відповідності до вимог ч.3, ч.4 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості - ч.1 ст.54 Митного кодексу України.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу - ч.3 ст.54 Митного кодексу України.

Згідно до п.2, п.3 ч.4 ст.54 наведеного Кодексу, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, а саме:

- надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

- надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

При цьому, у відповідності до вимог ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

У відповідності до положень ч.1, ч.2 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Таким чином, тлумачення вищенаведених норм у їх системному зв'язку між собою та з положеннями п.2 ч.4 ст.54, ст. 256 Митного кодексу України дозволяє дійти висновку, що повідомлення про надання додаткових документів, які надсилаються на адресу декларанта, а в подальшому - і рішення про коригування митної вартості повинні містити причини (сумніви) неможливості визначення заявленої митної вартості, а надання зазначених у них документів повинно усувати такі причини, при цьому, відмова у митному оформленні повинна бути аргументованою невиконанням вимог, що пов'язані саме з тими причинами, у зв'язку з якими органом доходів і зборів були витребувані додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, митний орган зобов'язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вищенаведений правовий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у його постановах від 09.04.2019р. у справі №826/10733/15, від 24.04.2019р. у справі №810/2878/16, яка є обов'язковою до застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, як встановлено судом зі змісту направленого на адресу позивача Повідомлення про витребування митницею у декларанта додаткових документів та змісту оспорюваних рішення про коригування митної вартості товару, картки відмови від 16.04.2019р. видно, що вони не містять будь-яких конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви саме у числових значеннях складових митної вартості ввезеного товару, у них не наведено причин неможливості визначення митної вартості імпортованих товарів на підставі поданих декларантом документів, не наведено обґрунтування, які саме відомості у наданих документах містять розбіжності, які не дозволяють підтвердити числові значення складових митної вартості імпортованих товарів (а.с.21-23, 27-35, 199-201, 206-209 том 1).

В той же час, проаналізовані судом додані до митної декларації документи, які були подані для підтвердження визначення декларантом митної вартості ввезеного товару, та до листа від 16.04.2019р. (додані на Повідомлення в рамках проведення митної консультації) зокрема, контракт №СН021/16 від 07.06.2016р., додаткова угода №1 до контракту від 12.12.2018р., специфікація №12 від 22.01.2019р., комерційний інвойс №01/2018 від 22.01.2019р., проформа інвойс №01/2018 від 05.11.2018р., міжнародна товарно-транспортна накладна №3155, сертифікат походження товару від 27.02.2019р., копія митної декларації країни відправлення 00065330 від 24.01.2019р., сертифікат дилера, банківський платіжний документ (свіфт), що стосується товару від 08.11.2018р., банківський платіжний документ (свіфт), що стосується товару від 08.03.2019р., не містили жодних розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товарів, що підтверджується їх змістом (а.с.36-46,50,53-54, 56-62,67-68 том 1).

Оскільки під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведених поданих декларантом документах щодо ціни товару про що свідчать аналіз змісту оспорюваних рішень про коригування митної вартості товару та картки відмови від 16.04.2019р., а тому слід дійти висновку, що наведені документи не містили жодних розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів.

Отже, у зв'язку з тим, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товару за поданими декларантом документами, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.

За викладених обставин та з урахуванням аналізу змісту наведених документів та норм митного законодавства, можна дійти висновку, що оспорювані картка відмови та рішення про коригування митної вартості ввезеного товару від 16.04.2019р. є протиправними, так як наведені оспорювані рішення суб'єкта владних повноважень не містять обґрунтованих сумнівів того, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх (повних) відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; оспорювані рішення не містять причин неможливості визначення заявленої митної вартості за ціною договору, у них також не наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, що передбачено положеннями ч.1, ч.2 ст.256 Митного кодексу України.

Так, в рамках проведення консультації між позивачем та відповідачем, останнім було повідомлено позивача про те, що у поданих до митного оформлення документах було виявлено відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: відповідно до п.11.5 зовнішньоекономічного договору №СН021/16 від 07.06.2016р. вказано термін дії договору до 31.12.2018р. та положеннями контракту не передбачено продовження його дії за будь-яких умов; згідно п.2.1 зовнішньоекономічного договору номенклатура, кількість та ціна товару визначається у Додатках (інвойсах), які є невід'ємною частиною цього договору, проте, надані до митного оформлення банківський платіжний документ №226 від 08.11.2018р. на суму 10551,62 дол. США (передплата) містить посилання виключно на договір №СН021/16 від 07.06.2016р. та проформу-інвойс №01/2018 від 05.11.2018р.; визначений термін доставки в проформі-інвойс №01/2018 від 05.11.2018р., відрізняється від фактичної доставка оцінюваної партії товару, документи, що стосуються доставки товару в терміни, передбачені наведеним проформою-інвойсом, декларантом не надано; банківський платіжний документ №P276 від 08.03.2019р. на суму 24880,43 дол.США містить посилання виключно на договір від 07.06.2016 №СН021/16 та pахунок-інвойс №01/2018 від 22.01.2019р.; у гр.44 до ЕМД позивача наявні специфікація №12 від 22.01.2019р. та рахунок-інвойс №01/2018 від 22.01.2019р., що містять посилання на договір №СН021/16 від 07.06.2016р. та видані після закінчення дії вказаного договору; додаткові угоди, крім специфікації №12 від 22.01.2019р., та інші документи, які підтверджують продовження терміну дії договору №СН021/16 від 07.06.2016р., декларантом до митного оформлення не надано.

Разом з тим, як вбачається зі змісту графи 44 МД №UA110180/2019/406226 від 15.04.2019р. (а.с.203 том 1) та копії листа від 16.04.2019р. щодо надання Додаткової угоди №1 від 12.12.2018р. до контракту №СН021/16 від 07.06.2016р. про продовження дії контракту до 31.12.2023р. в рамках митної консультації, позивачем було надано митному органу всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, вичерпний перелік яких визначено у ч.2 ст.53 Митного кодексу України, при цьому, митним органом не вказано яким саме чином вищезазначені виявлені розбіжності впливають на визначення числових значень складової митної вартості товару, з урахуванням надання для митного оформлення товару всіх встановлених законодавством необхідних документів.

Зазначення ж відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товару про те, що у ході перевірки виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, а також відсутнє підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена (а.с.54-57 том 2) не можна вважати належним обґрунтуванням правомірності коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.54 Митного кодексу України.

З цього приводу Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011р. у справі "Рисовський проти України" у п.70, п.71 якого Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини у відповідності до вимог ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 "Про захист особи відносно актів адміністративних органів" урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до резолюції. Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

Такими принципами, згідно з додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред'явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть враховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

Перелічені принципи частково імплементовані у нормах Митного кодексу України, які передбачають проведення консультацій між митним органом та декларантом, вимогами цього кодексу щодо належного мотивування при витребуванні додаткових документів під час контролю правильності визначення митної вартості, щодо вичерпного роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.

Втім, обставини даної справи свідчать про відсутність практичної реалізації вказаних принципів в діяльності відповідача, зокрема, на це вказує формальне виконання процедури консультацій та витребування додаткових документів, які перелічені у ч.2, ч.3 ст.53 Митного кодексу України, без конкретизації, яких саме документів не вистачає, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідна правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду, яка висловлена у його постанові від 12.04.2018р. у справі №820/2014/17 (адміністративне провадження №К/9901/448/17).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача у ході судового розгляду справи не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав щодо правомірності не зазначення у оспорюваних рішеннях обґрунтованих сумнівів, які б перешкоджали митниці визначити митну вартість товару за заявленою позивачем ціною - ціною договору з урахуванням аналізу наданих документів та наведених норм митного законодавства.

Судом відхиляються посилання представника відповідача на те, що відповідно до п.11.5 зовнішньоекономічного договору №СН021/16 від 07.06.2016р. вказано термін дії договору до 31.12.2018р. та положеннями контракту не передбачено продовження його дії за будь-яких умов; у гр.44 до ЕМД позивача наявні специфікація №12 від 22.01.2019р. та рахунок-інвойс №01/2018 від 22.01.2019р., що містять посилання на договір №СН021/16 від 07.06.2016р. та видані після закінчення дії вказаного договору; додаткові угоди, крім специфікації №12 від 22.01.2019р., та інші документи, які підтверджують продовження терміну дії договору №СН021/16 від 07.06.2016р., декларантом до митного оформлення не надано, оскільки вказане спростовується наявними в матеріалах справи копіями листа позивача б/н від 16.06.2019р. про надання на Повідомлення митниці Додаткової угоди №1 від 12.12.2018р. до контракту №СН021/16 від 07.06.2016р. про продовження дії контракту до 31.12.2023р.

Також є безпідставними та відхиляються судом посилання представника відповідача на те, що згідно п.2.1 зовнішньоекономічного договору номенклатура, кількість та ціна товару визначається у Додатках (інвойсах), які є невід'ємною частиною цього договору, проте, надані до митного оформлення банківський платіжний документ №226 від 08.11.2018р. на суму 10551,62 дол. США (передплата) містить посилання виключно на договір №СН021/16 від 07.06.2016р. та проформу-інвойс №01/2018 від 05.11.2018р.; визначений термін доставки в проформі-інвойс №01/2018 від 05.11.2018р., відрізняється від фактичної доставка оцінюваної партії товару, документи, що стосуються доставки товару в терміни, передбачені наведеним проформою-інвойсом, декларантом не надано; банківський платіжний документ №P276 від 08.03.2019р. на суму 24880,43 дол.США містить посилання виключно на договір від 07.06.2016 №СН021/16 та pахунок-інвойс №01/2018 від 22.01.2019р., оскільки вказані розбіжності, не є недоліками (розбіжностями), які можуть вплинути на правильність визначення числових значень складових митної вартості товару, за умови, що ціна товару, яка зазначена в контракті та специфікації №12 від 22.01.2019р. співпадає з сумою, яка була сплачена позивачем на користь продавця згідно наведених платіжних документів, а тому вказані обставини не можуть бути безумовною підставою для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем та коригування такої митної вартості.

Також, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються судом твердження представника відповідача про те, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу у рішенні зазначається лише докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом згідно наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, оскільки нормами ст.256 Митного кодексу України регламентовано, що відмова у митному оформленні, у тому числі і коригування митної вартості повинно бути обґрунтовано із зазначенням причин відмови, а, відповідно, і наведення докладної інформації щодо оцінюваного товару та мотивів правомірності коригування за митними деклараціями які застосовані митним органом є обов'язком митного органу.

Окрім того, слід зазначити, що визначення митної вартості митним органом за резервним методом за деклараціями від 22.02.2019р. №UA110180/2019/403106 та від 12.04.2019р. №UA500010/2019/008999 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки у оспорюваному рішенні не наведено обґрунтувань щодо того, що товари за митними деклараціями від 22.02.2019р. №UA110180/2019/403106 та від 12.04.2019р. №UA500010/2019/008999 та митною декларацією поданою позивачем мають однакові характеристики, зокрема, не зазначено постачальників, умови поставки за вказаними деклараціями та характер контрактів (прямий чи посередницький), які впливають на числові значення митної вартості товарів, а оспорюване рішення містить лише посилання на те, що митна вартість товарів, визначена митницею, згідно з положеннями ст.64 МК України, та ґрунтується на митній вартості подібного товару, враховуючи валюту контракту, країну виробництва та відправлення, назву товару, здійснених за митними деклараціями від 22.02.2019р. №UA110180/2019/403106 на рівні 3,7201 дол.США/кг та від 12.04.2019р. №UA500010/2019/008999 на рівні 3,7116 дол.США/кг (а.с.23-26, 200-201 том 1).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши з дотриманням вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття суб'єктом владних повноважень вищенаведених оспорюваних рішень, суд приходить до висновку, що оскаржувані картка відмови та рішення про коригування митної вартості товару відповідачем прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваних картки відмови та рішення про коригування митної вартості від 16.04.2019р. відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними та скасування наведених рішень.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню у наведеній частині.

Що стосується вимог позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. згідно до вимог ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, то у цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню лише у сумі 5000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать витрати : на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.

За приписами ч.3, ч.4 та ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.

Також і ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, зі змісту наданих суду копій документів, вбачається, що між Адвокатським об'єднанням «ВІННЕРЛЕКС» та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВФ ТОПСТАР" був укладений договір про надання правничої допомоги б/н від 01.06.2018р., предметом якого є здійснення захисту, представництва або надання інших видів правової допомоги позивачеві згідно специфікацій, а також і сплата гонорару здійснюється за специфікацією, зі змісту копій специфікації №8, акту приймання-передачі послуг за наведеним договором від 10.07.2019р. та додатку №1 до даного акту видно, що адвокатами Чехутою В.М. та Гвоздєвою Д.О. для позивача виконані роботи (послуги) а саме: представництво інтересів у судових засіданнях - 1600,00 грн., збирання доказів - на загальну суму 8000,00 грн., написання та подання позовної заяви до суду - 4800,00 грн., написання та подання до суду відповіді на відзив - 4800,00 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 800 грн., загалом 20000 грн. (а.с.1-11,14-16 том 2).

Адвокатським бюро позивачеві було виставлено рахунок на оплату юридичних послуг згідно договору від 01.06.2018р. на суму 20000 грн. (а.с.12 том 2).

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. підтверджується копією платіжного доручення №721 від 27.05.2019р. (а.с.13 том 2).

Представник відповідача в усних поясненнях та у запереченнях проти відповіді на відзив проти стягнення вказаних витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідача заперечував, просив у їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що встановлені адвокатами тарифи є значно завищеними, розмір витрат не є співмірним зі складністю справи, відсутні підтвердження збирання доказів, а у рахунку на оплату юридичних послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 01.06.2018р. та у платіжному дорученні від 27.05.2019р. №721 відсутнє посилання на специфікацію №8 до цього договору (а.с.35-38 том 2).

Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за специфікацією №8, актом приймання-передачі послуг та додатком №1 до даного акту, суд приходить до висновку, що за умови того, що представник відповідача заперечує проти їх задоволення, вважаючи надані послуги не співмірними, оскільки не враховує дійсний витрачений час на надання правової допомоги, виходячи із складності справи, категорія якої не є складною, враховуючи, що спір у даній справі є немайнового характеру, обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, а саме: представництво інтересів у трьох судових засіданнях - 600,00 грн., збирання доказів - 1000,00 грн., написання та подання позовної заяви до суду - 2000,00 грн., написання та подання до суду відповіді на відзив - 1000,00 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 400 грн., загалом підлягає стягнення з бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. з урахуванням вимог ч.5, ч.6, ч.7 ст.134, ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, вимоги позивача по відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати сплачуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Дніпропетровської митниці ДФС на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842 грн. 00 коп. понесені позивачем згідно платіжного доручення №707 від 21.05.2019р. (а.с.3 том 1).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА ТОПСТАР" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA110000/2019/400033/2, картки відмови №UA110180/2019/00066 від 16.04.2019р. - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Дніпропетровською митницею Державної фіскальної служби рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/400033/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA110180/2019/00066 від 16.04.2019р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (49038, м. Дніпро, вул. К.Ольги, 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА ТОПСТАР" (49006, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, буд.47, кв.3, ідентифікаційний код 33183798) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842 грн. 00 коп. (три тисячі вісімсот сорок дві грн. 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. (п'ять тисяч гривень 00 коп.).

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 19.08.2019р.

Суддя С.О. Конєва