Справа № 560/317/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/317/19

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

12 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року (повний текст рішення складено 13.05.2019 року, м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління Держпраці у Хмельницькій області, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати:

- постанову №22/525 від 16.10.2018 року Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 11169,00 грн. штрафу у розмірі 111690,00 грн за порушення законодавства щодо укладення трудового договору за працівником;

- постанову №22/526 від 16.10.2018 року Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 11169,00 грн. за порушення законодавства про оплату праці.

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог ст. 265 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17 липня 2013 року №509.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.10.2018 начальником Управління Держпраці у Хмельницькій області відносно позивача винесені постанови №22/525 та №22/526 від 16.10.2018, якими на позивача накладено штрафи у розмірі 111690,00 грн та 11169,00 грн. Підставою для накладення штрафів слугував акт інспекційного відвідування від 28.09.2018 №22-01/2698-ІВ. У позовній заяві позивач стверджує, що інспекторами праці за результатами здійснення контрольного заходу безпідставно зроблено висновки про порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме про те, що ним допущено до роботи громадянку ОСОБА_3 без належного оформлення з нею трудових відносин. А також перевіряючими не враховано, що у позивача з працівником ОСОБА_3 укладено цивільно-правову угоду. Також позивач стверджує, що 21.08.2018, відповідно до наказу №11-К, позивач звільнив громадянку ОСОБА_3 з посади продавця продовольчих товарів за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Позивач вказує, що затримка виплати розрахунку з ОСОБА_3 була допущена з підстав того, що станом на 31.12.2018 ОСОБА_3 не з`явилася для отримання трудової книжки. Окрім того, позивач вказує, що ним на адресу ОСОБА_3 було направлено лист №21/08/01 від 21.08.2018 про необхідність з`явитися для ознайомлення з наказом №11-К від 21.08.2018 про звільнення та зазначає, що в день звільнення ОСОБА_3 було нараховано компенсацію за невикористану відпустку, відповідно до вимог ст. ст. 83, 116 КЗпП України. Позивач вважає оскаржувані постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/525 та №22/526 від 16.10.2018 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надіслав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у якому зазначив, що з 27.09.2018 по 28.09.2018 посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у зв`язку з надходженням скарги від працівниці ОСОБА_3 від 07.09.2018. Крім того, вказує, що в ході моніторингу стану додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2 в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_2) в лютому 2018, було встановлено, що станом на 07.02.2018 ОСОБА_3 працювала продавцем у позивача на умовах стажування без оформлення належним чином трудових відносин.

Водночас, відповідач зазначив, що до матеріалів інспекційного відвідування також долучено звернення громадянки ОСОБА_3 від 07.09.2018, яке стало підставою для здійснення заходу контролю. У своєму зверненні ОСОБА_3 зазначила, що працює продавцем у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1" в м. Красилів (ФОП ОСОБА_2 ) з лютого 2018, з понеділка по п`ятницю з 07 до 21 год., в суботу та неділю з 08 по 22 год. Зазначила, що здійснювала роботу під безпосереднім керівництвом ОСОБА_2 Відповідач стверджує, що в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 надав цивільно-правовий договір №2 від 01.02.2018, укладений між ним та громадянкою ОСОБА_3 на строк з 01.02.2018 по 30.04.2018. Разом з тим, відповідач наполягав, що оскаржувані постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області №22/525 та №22/526 від 16.10.2018 є законними, винесеними як наслідок виявлених правопорушень, з підстав того, що правовідносини між позивачем та громадянкою ОСОБА_3 є трудовими, а не цивільно-правовими, як стверджує позивач, а також громадянці ОСОБА_3 заробітну плату виплачено із затримкою, що є порушенням трудового законодавства.

Свідок ОСОБА_3 надала суду першої інстанції показання, що з лютого 2018 року по квітень 2018 року на підставі договору виконувала роботи, а з квітня 2018 року по серпень 2018 року працювала у магазині, що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 Після звільнення нею було подано скаргу на невиплату коштів при звільненні, після чого фізична особа-підприємець ОСОБА_2 розрахувався з нею.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Кам`янецька, 74, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 39793137) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, якою просить суд скасувати рішення суду від 06.05.2019 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскільки в період з 01.02.2018 року до 17.04.2018 року взаємовідносини між ФОП ОСОБА_2 . та ОСОБА_3 регулювались цивільно-правовим договором, а з суми винагороди виплаченої громадянці ОСОБА_3 були сплачені податки та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до санкцій згідно ч. 3 ст. 265 КЗпП України застосовано незаконно. Крім того, додав, що підтвердження укладення саме цивільно-правового договору є те, що у трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, якої в даному випадку не було, оскільки виконавець за цим договором, на відміну від працівників, не підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку і т. д. тоді як за цивільно-правовим оплачується результат надання послуг і відносини сторін обмежуються лише наданням послуг і оплатою винагороди, заявою про прийняття на роботу , яку можна було б розцінювати як намір укласти трудовий договір, який виконавець позивачу не надав. Таким чином, на думку позивача, рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 30.07.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

У свою чергу, відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що у ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 надав цивільно - правовий договір №2 від 01.02.2018 року, укладений між підприємцем та громадянкою ОСОБА_3 на строк з 01.02.2018 по 30.04.2018 року. Зазначив, що зі змісту договору вбачається, що даний договір передбачає виконання ОСОБА_3 виключно роботи за професією продавця продовольчих товарів. Тому, оскільки виконавець договору - ОСОБА_3 бере на себе зобов`язання надавати допомогу в реалізації продовольчих товарів, тобто виконує трудові обов`язки. Разом з тим, однією із основних ознак цивільно-правових відносин є отримання певного матеріального результату. В даному випадку, згідно договору вартість послуг, що надаються виконавцем ( ОСОБА_3.) складає 25 грн/год, тобто одиницею виміру за даним договором є робоча година, що відповідає виключно трудовим відносинам. Таким чином, на думку відповідача, Державна служба України з питань праці Управління Держпраці у Хмельницькій області діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.05.2005, номер запису: НОМЕР_2 000 0000 004762.

З 27.09.2018 по 28.09.2018 посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у зв`язку з надходженням скарги від працівниці ОСОБА_3 від 07.09.2018. В ході моніторингу стану додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2 в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_2) в лютому 2018, було встановлено, що станом на 07.02.2018 ОСОБА_3 працювала продавцем у позивача на умовах стажування без оформлення належним чином трудових відносин. До матеріалів інспекційного відвідування також долучено звернення громадянки ОСОБА_3 від 07.09.2018, яке стало підставою для здійснення заходу контролю. У своєму зверненні ОСОБА_3 зазначила, що працює продавцем у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1" в м. Красилів (ФОП ОСОБА_2 ) з лютого 2018, з понеділка по п`ятницю з 07 до 21 год., в суботу та неділю з 08 по 22 год. Зазначила, що здійснювала роботу під безпосереднім керівництвом ОСОБА_2 Не отримала трудову книжку та розрахункові кошти. В подальшому, за результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №22-01/2698-ІВ.

Крім того, у розділі ІІІ вищевказаного акта інспекційного відвідування зазначено, що у ході проведення інспекційного відвідування у ОСОБА_2 встановлено, що трудові відносини між працівницею та фізичною особою-підприємцем не були належним чином оформлені. Трудовий договір у письмовій формі належним чином із ОСОБА_3 , як найманим працівником відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України не був укладений на час отримання пояснень. До початку допуску працівника до роботи своєчасно не подано відповідного повідомлення до органів ДФС, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу". Також встановлено порушення у підприємця вимог ч. 1, 2, 3 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", ч. 1 ст. 116 КЗпП України. У ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_3 працювала у підприємця з 18.04.2018 по 21.08.2018. Наказом №11-К від 21.08.2018 вказана працівниця звільнена. Проте, станом на 27.09.2018 їй не виплачена компенсація за невикористані дні відпустки, а також у день звільнення ОСОБА_3 не видано трудову книжку.

16.10.2018 начальником Управління Держпраці у Хмельницькій області відносно позивача винесені: постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/525 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн; постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/526 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 ґрунтуються, зокрема, на твердженні про те, що перевіряючими не враховано, що у позивача з працівником ОСОБА_3 01.02.2018 укладено цивільно-правовий договір на строк з 01.02.2018 по 30.04.2018. Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) та фізичною особою ОСОБА_3 (Виконавець) укладено цивільно-правовий договір №2 від 01.02.2018, предметом останнього є надання допомоги в реалізації продовольчих товарів, ознайомлення споживачів з асортиментом. Вартість послуг, що надаються Виконавцем складає не менше 25,00 грн за годину (п. 2.1. Договору).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що предметом укладеного договору позивача з фізичною особою є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому, в укладеному договорі не визначається обсяг виконуваної роботи, а зазначається: надання допомоги в реалізації продовольчих товарів, ознайомлення споживачів з асортиментом, тобто виконання функцій особи, яка працює у позивача на підставі трудового договору. Отже, постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/525 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн. є законною, як наслідок виявлених порушень трудового законодавства, що допущені позивачем.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V).

Згідно зі статтею 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п`ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини четвертій статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту другого Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відтак, пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа), яка відповідно до пункту 4 цього Порядку № 509 розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

За приписами пункту 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Слід зазначити, що постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем порушено зазначені норми законодавства з приводу процедури розгляду матеріалів щодо виявлених відповідачем порушень трудового законодавства позивачем, що є підставою для скасування постанов про накладення штрафів.

Пунктами 3-8 зазначеного вище Порядку уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову.

Таким чином, вказаними положеннями Порядку №509 передбачено право суб`єкта господарювання, стосовно якого розглядається справа про накладення штрафу, на його участь (в порядку самопредставництва або через представника) у розгляді такої справи, про що останній в обов`язковому порядку повідомляється не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду. Справу може бути розглянуто без участі такого суб`єкта господарювання (його представника) лише у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Колегія суддів враховує приписи частин першої, другої статті 2 КАС України, згідно з якими завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, вжите законодавцем словосполучення «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії, повинен обирати лише визначені законом способи.

Прийняття ж рішення з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення - критерій, який виплаває з принципу гласності прийняття рішень суб`єктом владних повноважень, який підлягає застосуванню при прийнятті свого рішення, що може мати несприятливі наслідки для особи стосовно якої таке рішення приймається. Вказана особа має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень, може наводити обставини щодо суті питання і подавати докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо. Принцип гласності включає й право особи на допомогу з боку суб`єкта владних повноважень, зокрема, у вигляді роз`яснення її прав, процедур тощо, а також право на захист, право мати представника, право знати про прийняте відносно неї рішення.

В даному ж випадку встановлено, що відповідач не повідомив позивача про розгляд справи про притягнення його до відповідальності за порушення трудового законодавства із застосуванням до нього штрафу, розмір якого є суттєвим, що, як наслідок, позбавило позивача встановлених щодо нього законодавством процедурних гарантій, унеможливило здійснення належного захисту своїх прав, представлення аргументів і доказів на їх підтвердження. В справі відсутні відомості про вручення позивачу повідомлення про дату та час розгляду справи. Саме по собі направлення повідомлення про дату та час розгляду справи не є доказом вручення такого повідомлення. Такі процедурні порушення з боку суб`єкта владних повноважень є суттєвими, а прийняте ним рішення без дотримання визначеного законом способу його прийняття, не може вважатись законним.

Більше того, вручення повідомлення позивачу (а.с.80) про розгляд справи 16.10.2018 року, у межах визначеного Порядком №509 строку, вже було неможливим, оскільки відповідне повідомлення було направлено лише 09.10.2018, воно мало надійти на поштове відділення за місцем його отримання позивачем, що займає певний час (декілька днів), таким чином навіть у разі його отримання, позивач отримав би його не вчасно, не за п`ять днів як визначено Порядком №509.

Суд враховує і те, що держава в особі органів влади, що діють як суб`єкти владних повноважень та є учасниками правовідносин, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених законодавством, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх обов`язків.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанцій, в даній справі не дослідив і не врахував питання дотримання процедури розгляду матеріалів перевірки стосовно позивача.

Крім цього, судова колегія при прийнятті постанови виходить з наступного.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини другої 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За визначенням статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями частини третьої статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частиною другою статті 23 КЗпП визначено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на не визначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, встановлено, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Запис відомостей про роботу за сумісництвом здійснюється за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до частин першої та другої статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

При цьому, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Відтак, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов, щодо оскаржуваних постанов до помилкового висновку про відмову у задоволені позову оскільки ним не було враховано наступне.

Статтею 1 Закону № 877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з частиною 5 вказаної вище статті Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в частині п`ятій статті 2 Закону № 877-V та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами звертатись до інших норм Закону № 877-V.

Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є Закон № 877-V незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.

Статтею 6 Закону № 877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Крім того, у абзаці 5 частини першої статті 6 Закону № 877-V зазначено, що у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Як вбачається з вказаних вище норм, вони містять вказівку на те, що у випадку коли перевірка проводиться за зверненням особи, проведення такої перевірки повинно бути погоджене центральним органом виконавчої влади.

В даному випадку, дані про погодження такої перевірки позивача за зверненням особи, яка працювала у позивача, у справі відсутні.

Підставою для проведення позапланової перевірки (інспекційного відвідування) було звернення фізичної особи до відповідача (а.с.70). Громадянка ОСОБА_3 повідомила про не отримання трудової книжки та розрахункових коштів.

В абзаці 9 частини першої статті 6 Закону № 877-V зазначено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю). Це положення покликане запобігти зловживанням державними органами з питань праці у проведенні перевірок з ширшим обсягом питань.

Як свідчать матеріали перевірки, перевірку позивача проведено на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками, щодо строків виплати заробітної плати саме за виконану роботу, дотримання мінімальних гарантій передбачених Законом. В той час як у зверненні особи ОСОБА_3 ставилось питання про не видачу трудової книжки та не виплаті розрахункових коштів.

При цьому, суд першої інстанції не з`ясував чи підлягали перевірці відповідно до звернення працівника та абзацу 9 частини першої статті 6 Закону № 877-V, питання, які були предметом перевірки. Тобто, чи висловлювала громадянка ОСОБА_3 у зверненні про необхідність проведення перевірки питань, які були предметом перевірки.

Суд першої інстанції, вдався до оцінки виявлених порушень з приводу оформлення трудових відносин з найманим працівником, дотримання строків виплати заробітної плати не з`ясувавши чи відповідні вимоги були висловлені у зверненні.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Судом встановлено, що звернення надійшло від ОСОБА_3 . У документах перевірки, наданих відповідачем, що маються в матеріалах справи, взагалі не зазначено, підстави їх винесення і підстави перевірки. Таким чином судом першої інстанції не було з`ясовано фактичні обставин справи щодо виду звернення і в свою чергу не досліджено вимоги, яким вони відповідають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31.01.2019 року у справі № 809/799/17.

Крім того, у справі (а.с.74) мається доповідна записка працівників відповідача від 19.09.018 року відповідно до якої слідує, що в основу зазначеної доповідної записки покладено доповідну записку від 07.02.2018 року, яка складена під час інформування керівництво та працівників про найбільш ефективні способи дотримання законодавства про працю і яка була залишена відповідачем без реагування до 19.09.2018 року і безпідставно використана при розгляді питання про притягнення позивача до відповідальності за порушення трудового законодавства 16.10.2018 року.

Колегія суддів, в даному випадку, враховує, що юридична відповідальність є однією з форм захисту суспільства та держави від посягань на відповідні цінності, головними з яких відповідно до статті 3 Конституції України є людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека. При цьому, юридична відповідальність ґрунтується, у першу чергу, на державному примусі як специфічному впливі на поведінку особи, заснованому на організованій силі та спрямованому на безумовне виконання санкціонованих державою правил поведінки (норм права). Такий примус передбачає його регламентованість виключно законом, наявність чітко встановлених меж застосування та здійснення лише компетентним суб`єктом владних повноважень.

Мета притягнення правопорушника до юридичної відповідальності обумовлені цілями, заради яких вона запроваджується. До таких основних цілей зокрема належать: охоронна - зупинити триваюче правопорушення (протиправний стан); правозабезпечувальна- досягнути результату у формі приведення поведінки (діяльності) відповідного суб`єкта до стану правомірної; правовідновлювальна (компенсаційна) - відновити порушене право потерпілого та компенсувати йому матеріальний і моральний збиток, заподіяний правопорушенням; попереджувальна (превентивна) - попередити вчинення нових правопорушень з боку як самого правопорушника (приватна превенція), так і інших суб`єктів (загальна превенція); процедурно-процесуальна - офіційно визнати правопорушника винним у здійсненні протиправного діяння; виховна - перевиховати правопорушника шляхом забезпечення у нього сталого спрямування на неухильне дотримання норм права; каральна (штрафна) - покарати правопорушника у формі понесення ним додаткових втрат, зокрема, майнового характеру.

Оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що після інспекційного відвідування 07.02.2018 року позивачем було прийнято на роботу ОСОБА_3 , оформлено трудовий договір, повідомлено податковий орган про прийняття працівника на роботу, якому виплачувалась заробітна та проводились передбачені законодавством відрахування із заробітної плати (а.с.20-31, 83-88), у відповідача були відсутні підстави у використанні у доповідної записки від 07.02.2018 року при притягненні 16.10.2018 року позивача до відповідальності за не оформлення трудового договору з працівником, про що вона також не зазначала у своєму зверненні та відсутні правові підстави для притягнення до відповідальності.

Аналогічна правова позиція стосовно підстав та мети притягнення правопорушника до юридичної відповідальності міститься у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 803/1122/17 та у постанові від 20.03.2019 року у справі № 820/4984/17.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не було враховано те, що між позивачем та фізичною особою ОСОБА_3 було укладено цивільно - правовий договір №2 від 01.02.2018 року на виконання певної роботи (а.с. 17 - 19).

Для правильного вирішення даної справи, в частині необхідності оформлення трудового договору, має значення правова кваліфікація правовідносин між позивачем та фізичною особою, яка у нього фактично працювала з 01.02.2018 року по 17.04.2018 року , зокрема, їх належність до трудових.

Взаємовідносини громадянина і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом. У постанові від 26.09.2018 у справі № 822/723/17 Верховний Суд зробив такий правовий висновок:

«Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт».

В даному випадку суд апеляційної інстанції дослідив цивільно-правову угоду, укладену позивачем з фізичною особою 01.02.2018 року терміном до 30.04.2018 року, яка фактично припинилась внаслідок прийняття фізичної особи на роботу і оформлення трудового договору 17.04.2018 року.

За цією угодою Виконавець взяла на себе зобов`язання по допомозі в реалізації продовольчих товарів та ознайомлення споживачів з асортиментом. Відповідно до п. 2.1, 2.2 цивільно-правової угоди за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 25грн. за 1 годину роботи, відповідно до актів виконаних робіт, які підписувались виконавцем та замовником і в яких зазначено, скільки годин виконавець відпрацював, яка вартість цих годин.

В ході відбирання пояснень відповідачем не з`ясовано про наявність у такої особи трудової книжки, медичної книжки, не з`ясовано чи було досягнуто згоди між найманим працівником та позивачем щодо форми трудових відносин (усна чи письмова), а також наявність інших обставин, які згідно вимог чинного законодавства є підставою для укладення трудового договору між працівником та роботодавцем.

Таким чином суд приходить до висновку, що цивільно-правова угода між позивачем та фізичною особою укладалась для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці. У зв`язку з продовженням фізичної особи трудової діяльності у позивача в якості продавця, було оформлено 17.04.2018 року трудовий договір і взаємовідносини відповідно до цивільно - правової угоди припинились.

Укладена цивільно - правова угода не містять обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу. У зв`язку з цим, тлумачення відповідачем змісту цивільно-правових угод як таких, що насправді містять ознаки трудового договору, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах та законодавстві.

Така позиція викладена в постанові ВС від 06 березня 2019 року у справі №802/2066/16-а.

З огляду на вказані вище порушення відповідача при прийнятті оскаржуваних постанов суд апеляційної інстанції вважає за не доцільне входити в аналіз інших обставин справи, а саме дій та рішень відповідача, вчинених при прийнятті оскаржуваних постанов, оскільки вони в силу вище наведеного по постанові є протиправними як наслідок.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47.

Сув відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправними та скасувати:

- постанову №22/525 від 16.10.2018 року Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 11169,00 грн. штрафу у розмірі 111690,00 грн;

- постанову №22/526 від 16.10.2018 року Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 11169,00 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3071,47 грн ( три тисячі сімдесят одна гривня 47 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 вересня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Моніч Б.С. Капустинський М.М.