Справа № 500/1094/19
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1094/19

12 вересня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача Костова Н . З .

представника відповідача Доскач О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Тернопільське державне науково-технічне підприємство"Промінь" до Управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулося Тернопільське державне науково-технічне підприємство "Промінь" з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами під 24.04.2019 року №ТР 0632/331/АВ/ЗП-ФС (надалі Постанова), винесеною заступником Управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком Сергієм Ярославовичем за результатами розгляду справи про накладення штрафу та Акта інспекційного відвідування від 09.04.2019 року №ТР0632/331/АВ на Тернопільське державне науково-технічне підприємство «Промінь» (надалі позивач) накладено штраф у розмірі 12 519 грн. на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Позивач вважає, що вказана постанова є такою, що винесена в порушення вимог чинного законодавства, прийнята без дотримання принципів обґрунтованості (без врахування усіх обставин), безсторонності (неупередженості) та добросовісності.

Ухвалою від 17.05.2019 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 04.06.2019. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

05 червня 2019 року ухвалою суду було призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 08 липня 2019 року о 10:15 год.

Ухвалою суду від 08.07.2019 відкладено розгляд справи на 31.07.2019 о 11:00 год.

31 липня 2019 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що судове засідання не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Судовий розгляд справи відбудеться 05.09.2019 о 10:15 год.

Ухвалою суду від 05.09.2019, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) оголошено перерву до 12.09.2019 о 09:30 год. для підготовки до надання нових пояснень по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити, посилаючись на відзив на позов.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами під 24.04.2019 року №ТР 0632/331/АВ/ЗП-ФС (надалі Постанова), винесеною заступником Управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком Сергієм Ярославовичем за результатами розгляду справи про накладення штрафу та Акта інспекційного відвідування від 09.04.2019 року №ТР0632/331/АВ на Тернопільське державне науково-технічне підприємство «Промінь» (надалі позивач) накладено штраф у розмірі 12 519 грн. на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Даною нормою КЗпП України передбачено відповідальність за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі.

Як вбачається із вказаної постанови про накладення штрафу на позивача зумовлено порушеннями, виявленими під час інспекційного відвідування, а саме:

1. Порушення ст. 100 КЗпП України (в штатному розписі та розрахунково-платіжних відомостях по заробітній платі за січень - березень 2019 р. відсутні нараховування надбавки за роботу у шкідливих умовах праці за посадою «електрогазозварник»).

2. Порушено ч. 1 та 2 ст. 115 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» (заробітна плата працівникам у продовж січня - березня 2019 р. виплачувалась нерегулярно, по мірі поступлення коштів та без виплати авансу).

3. Порушено ч. 1 ст. 116 КЗпП України (невчасно проведена виплата звільненому працівникові);

4. Порушено ч. 1 ст. 117 КЗпП України (не надані підтверджуючі документи щодо виплати середнього заробітку звільненому працівникові за весь час затримки по день фактичного розрахунку).

В супереч наведеному, уповноваженою особою Держпраці, яка винесла оскаржувану постанову проігноровано той факт, що заробітна плата, як це прямо і зазначено в Акті інспекційного відвідування, виплачується по мірі надходження коштів на підприємство. При цьому, варто врахувати, що позивач, будучи державним підприємством, в період який перевірявся, знаходився в скрутному фінансовому становищі через затримки розрахунків з ним за виконані роботи/надані послуги. Сума дебіторської заборгованості станом на 01.04.2019 р. становила 2135,61 тис. грн., з яких прострочена заборгованість 1051, 31 грн. Водночас, кошти, які надходили на рахунки позивача, одразу спрямовувались на погашення заборгованості по заробітній платі, що підтверджено в Акті інспекційного відвідування. Позивач надавав дані відомості під час інспекційного відвідування, однак, вони не були взяті до уваги при накладенні штрафу за ст. 265 КЗпП України, який фактично мало бути би спрямовано на погашення заборгованості перед працівниками.

Як вбачається з оскаржуваної Постанови, до переліку порушень, за які на позивача накладено штраф на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, включено і порушення ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Разом з тим, із змісту Постанови, а саме її частини, де повинно бути вказана суть порушення, за яке передбачена відповідальність, вбачається, що порушенням, за яке накладено штраф уповноважена особа Держпраці вважає ту обставину, що: «...Станом на день інспекційного відвідування підприємством не надані підтверджуючі документи щодо виплати громадянці ОСОБА_3 належного їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.»

Водночас, абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачає юридичну відповідальність саме за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі, а не за ненадання на день інспекційного відвідування підтверджуючих документів таких виплат. В сою чергу, посилання на те, що позивачем порушено строки виплати ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні чи його виплату не в повному обсязі ні оскаржувана Постанова, ні Акт інспекційного відвідування не містить.

При цьому, суд вважає, що ч. 1 ст.117 КЗпП України не встановлено жодних строків виплати звільненому працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилання на норму, якою встановлено такі строки оскаржувана Постанова та Акт інспекційного відвідування також не наводять.

Враховуючи, що Постанова в цій частині, не містить чіткої вказівки на порушення, допущеного позивачем, за яке передбачена відповідальність абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, накладення штрафу в такому випадку є протиправним, оскільки не відповідає принципу законності.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 100 КЗпП, відповідачем не взято до уваги, що обов`язок доплати за несприятливі умови праці виникає не за професією, і не за посадою, а за виконання відповідних видів робіт, на яких визнано важкі та шкідливі, або особливо важкі та особливо шкідливі умови прані згідно з атестацією робочого місця. Разом з тим, під час розгляду справи про накладення штрафу уповноваженою особою Держпраці не враховано, що під час інспекційного відвідування та встановлення порушення ст. 100 КЗпП України, питання атестації робочого місця за посадою «електрогазозварник» не досліджувалось та не встановлювалось, будь-яких посилань на наявність чи відсутність проведеної атестації робочого місця ні Акт інспекційного відвідування, ні оскаржувана Постанова, ні інші документи, складені за результатами інспекційного відвідування, - не містять.

Згідно ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, ... та умовами підвищеного ризику для здоров`я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно, забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

В свою чергу, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку фактррів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз наведених нормативних актів дає підстави дійти висновку, що проведена атестація повинна обґрунтувати віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, тобто умовами, які передбачають здійснення компенсаційних виплат за таку роботу. При цьому, для проведення відповідних виплат окрім включення певної посади до відповідного переліку робіт із шкідливими умовами праці, на яких встановлюється підвищена оплата праці, необхідно також документальне підтвердження результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам яких підтверджене право на пільги і компенсації, передбачені законодавством; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу, тощо.

Однак, як вбачається із Акту інспекційного відвідування, питання проведення атестації робочого місця за посадою «електрогазозварник» не досліджувалось і не перевірялось, а тому висновок про порушення позивачем ст. 100 КЗпП України є передчасним та необґрунтованим, зробленим без врахування усіх обставин, які слід було врахувати при розгляді справи про накладення штрафу.

При встановленні порушення ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», а також порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, відповідачем не враховано відсутність вини позивача в нерегулярній чи невчасній виплаті заробітної плати, в тому числі звільненому працівнику, проігноровано об`єктивні обставини, які зумовили таку ситуацію. В свою чергу, одним із основних критеріїв застосування відповідальності у разі виявлення контролюючим органом затримки у виплаті працівникам заробітної плати, є саме вина підприємства, без наявності якої притягнення до відповідальності є неправомірним.

Відповідно до частин першої та другої етапі 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що одним із основних критеріїв застосування відповідальності у разі виявлення контролюючим органом затримки у виплаті працівнику заробітної плати, є вина підприємства.

Суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, яка висловлена у рішеннях «Надточій проти України», «Озтюрк проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», в яких вказано, що гарантії прав людини, передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно кримінально- правовим за національним правом, колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Так, у рішенні від 23 липня 2002 року "Справа "Компанія "Вестберґатаксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" використовуючи саме такий підхід ЄСПЛ вказав, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що - для цілей статті 6 Конвенції - заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні.

Таким чином, положення, передбачені ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється державою, яке підпадає під критерії визначення його як кримінального.

З огляду на те, що норми частини 2 статті 265 КЗпП України поширюються на невизначене коло осіб, а також передбачають покарання особи у значному розмірі, - їх можливо розглядати як кримінальне переслідування у розумінні Конвенції, навіть враховуючи те, що національне законодавство не визначає його кримінальним, відтак наявні всі підстави для застосування частин другої статті 6 Конвенції, яка, у свою чергу, унеможливлює притягнення до відповідальності особи за відсутності вини.

Відсутність правових підстав притягнення до юридичної відповідальності за затримки розрахунків із виплати заробітної плати у зв`язку із відсутністю вини підприємства у такому порушенні, підтверджується також правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 820/4984/17.

Ненадання підтверджуючих документів щодо виплати звільненому працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, саме по собі не вказує на правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 2 ст. 265КЗпП України.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.04.2019 р. №ТР0632/331/АВ, винесену заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком Сергієм Ярославовичем (місцезнаходження: вул. Шпитальна, 7,м. Тернопіль,46006, ) про накладення штрафу на ТД НТП "Промінь" (місцезнаходження: вул. Текстильна, 28,м. Тернопіль,46016, ) в розмірі 12 519 грн. визнати протиправною та скасувати.

Стягнути на користь Тернопільського державного науково - технічного підприємства "Промінь" (місцезнаходження: вул. Текстильна, 28,м. Тернопіль,46016, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Шпитальна, 7,м. Тернопіль,46006, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.