Справа № 520/773/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 р. Справа № 520/773/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача Гончаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019, суддя Кухар М.Д., майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.05.19 по справі № 520/773/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест НП"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання протиправними та скасування припису і постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверест НП" (далі - позивач, ТОВ "Еверест НП") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці у Харківській обл.), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати припис № ХК 3025/297/2НД/АВ/П від 03.12.2018 Управління Держпраці у Харківській області.

- визнати протиправною та скасувати постанову Заступника начальника ГУ Держпраці у Харківській обл. Петренко О.М від 02.01.2019 № ХК 3025/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на ТОВ "Еверест НП" у розмірі 111 690.00 грн.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Харківській обл. на користь ТОВ «Еверест НП» суму сплаченого судового збору;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ Держпраці у Харківській обл. на користь ТОВ «Еверест НП» суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000.00 (десять тисяч )грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 520/773/19 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис № ХК 3025/297/2НД/АВ/П від 03.12.2018 Управління Держпраці у Харківській області.

Визнано протиправною та скасовано постанову Заступника начальника ГУ Держпраці у Харківській обл. Петренко О.М від 02.01.2019 № ХК 3025/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на ТОВ"Еверест НП" у розмірі 111 690.00 грн.

Стягнено з ГУ Держпраці у Харківській обл. на користь ТОВ «Еверест НП» за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору у загальному розмірі 3842,00 грн.

В задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального права, а саме п. 2 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Відповідач зазначив, що роботи підвищеної небезпеки можуть виконуватись виключно працівниками ТОВ "Еверест НП" (з якими на вимогу п. 2 ч. 1 ст. 24 КЗпП України має бути укладено трудовий договір), які пройшли професійний добір, медичний огляд, спеціальне навчання та перевірку знань з охорони праці та протипожежної небезпеки, а обов`язки щодо створення безпечних умов для виконання робіт покладаються виключно на роботодавця. Отже позивачем було допущено порушення п. 2 ч. 1 ст. 24 КЗпП України щодо допуску працівника до роботи без укладання трудового договору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2019 апеляційна скарга по справі № 520/773/19 залишена без руху.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження по справі № 520/773/19.

24 липня 2019 року позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилаючись на ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначив, що відповідач помилково прийняв рішення, щодо необхідності укладання між ТОВ "Еверест НП" та громадянином ОСОБА_1 саме трудового договору, оскільки виконувана останнім робота є досить не популярною не потребує високого професіоналізму, підприємство не потребує спеціалістів такого рівня постійно, бо такі роботи є не повсякчасними, високооплачуваними. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово надавав пояснення про те, що він не бажає працювати з ТОВ "Еверест НП" на умовах трудового договору. Відтак, відповідач протиправно прийняв оскаржуваний припис № ХК 3025/297/2НД/АВ/П від 03.12.2018 та постанову від 02.01.2019 № ХК 3025/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 111 690,00 грн.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України справа розглянута без участі позивача.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

На виконання наказу № 01.01-07/1729 від 07 листопада 2018 року та направлення № 01.01-94/02.03/3225 від 07.11.2018 на проведення інспекційного відвідування, інспекторам Головного управління Держпраці у Харківській області було здійснено інспекційне відвідування ТОВ «Еверест НП» на об`єкті будівництва за адресом м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд 28 та проведено інспекційне відвідування щодо питань додержання законодавства про працю.

За результатами інспекційного відвідування позивача ГУ Держпраці у Харківській обл. встановлено, що ТОВ «Еверест НП» як роботодавцем було допущено працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

За результатами відвідування складено акт № ХК3025/297/2НД/АВ від 03.12.2018 та виписано припис про усунення виявлених порушень №ХК3025/297/2НД/АВ/П від 03.12.2018.

21 грудня 2018 року відповідачем повідомлено ТОВ «Еверест НП» про розгляд справи щодо накладення на товариство штрафу.

ТОВ «Еверест НП» направило на адресу ГУ Держпраці у Харківській обл. відповідь на припис про усунення виявлених порушень №ХК3025/297/2НД/АВ/П від 03.12.2018, в якому зазначалося, що ТОВ «Еверест НП» не має можливості виконати вимоги припису оскільки фізична особа ОСОБА_1 на даний час не працює на підприємстві та не бажає укладати трудовий договір, оскільки це суперечить його інтересам.

02 січня 2019 року заступником начальника ГУ Держпраці у Харківській обл. у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК 3025/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС.

Вказаною постановою відповідно до пп. 54 п. 4 Положення про державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф на позивача розмірі у розмірі 111 690 гривень 00 копійок.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду не погоджується, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно пункту 1. Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з ст. 1 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок № 295)

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. (п. 19 Порядку №295)

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. (п 29 Порядку №295)

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 за №509 (далі по тексту - Порядок № 509).

У відповідності до п. 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Процедура винесення припису № ХК 3025/297/2НД/АВ/П від 03.12.2018 та постанови № ХК 3025/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 02.01.2019 позивачем не оскаржена.

Основним спірним питанням, з огляду на висновки акту контролюючого органу та аргументи позивача у даній справі, є встановлення наявності обов`язку у позивача, як роботодавця, укладання трудового договору з працівником ОСОБА_1 при виконанні останнім робіт на висоті на користь даного підприємства.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Разом з тим, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 ЦК України.

За змістом ст. 626 ЦК України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Колегія суддів зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Під час судового розгляду було досліджено цивільно-правовий договір (договір підряду) відд 06.06.218 між ТОВ «Еверест НП» (замовник) та фізичною особою - підрядником ОСОБА_1 .

За умовами вказаного вище договору підрядник за дорученням замовника зобов`язується на власний ризик виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані роботи.

Предметом даного договору є наступні роботи (послуги): монтаж композитних панелей (площа 20 кв.м.) на об`єкті замовника «С-Инвест» за адресою: м. Харків, вул. Бажанова 28 ТЦ «Соломон».

Підрядник не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, а сам організовує процес виконання робіт і зобов`язаний виконати усі роботи.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору до суду надано акт виконаних робіт, відомість на виплату грошей, звіт про суми нарахованої заробітної плати, копії платіжних доручень, відомості про нарахування заробітної плати.

Аналізуючи вищезазначений цивільно-правовий договір, колегія суддів зауважує, що останній, як і акт виконаних робіт відповідно до даного договору, не містять визначеного переліку робіт, проте мають визначений розмір вартості - 5 000,00 грн. При цьому, розмір оплати визначався не за наслідками виконання робіт, а під час укладання цивільно-правового договору, що є ознакою трудових правовідносин.

Про систематичний та довготривалий характер праці ОСОБА_1 . свідчить журнал відвідувачів будівельного об`єкту.

З урахуванням наведеного, вищезазначений цивільно-правовий договір не спрямований на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а пов`язаний із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-XII працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Перелік робіт з підвищеною небезпекою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я.

Таким чином, вищезазначеною правовою нормою встановлено випадки обов`язкового укладання трудового договору з додержанням письмової форми, до яких, зокрема, відноситься виконання роботи в умовах підвищеного ризику для здоров`я.

Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 № 1107 (далі - Порядок № 1107) визначено перелік видів робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з охорони праці в додатку 6, до яких відносяться, зокрема, роботи, що виконуються на висоті понад 1,3 метра.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про охорону праці», дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки повинен одержати саме роботодавець.

Пунктом 21 Порядку № 1107 визначено, що виконання робіт підвищеної небезпеки, що зазначені в додатку 6 здійснюється роботодавцем на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

Під час судового розгляду встановлено, що ТОВ «Еверест НП» має дозвіл № 181.18.63 на виконання робіт, що виконуються за допомогою механічних підіймачів та будівельних підйомників, зведення, монтаж і демонтаж будинків, споруд, зміцнення їх аварійних частин, газополум`яні роботи, що виданий ГУ Держпраці у Харківській обл., а ОСОБА_1 таких дозволів не має.

Згідно з Декларацією відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці від 28.03.2018 № 191 ТОВ «Еверест НП» підтверджено відповідність матеріально-технічної бази та умов праці вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання таких робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) таких машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, зокрема, роботи, що виконуються на висоті понад 1,3 метра.

З листа-вимоги НП ГУНП в Харківській обл., адресованої начальнику ГУ Держпраці в Харківській обл., вбачається, що в ході досудового розслідування № 0002748 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України (далі - КК України) встановлено, що за адресою м. Харків , вул. Бажанова 28 проводиться будівництво багатоповерхового будинку. Замовником будівництва є ТОВ «С-Инвест», а підрядником, який виконував висотні роботи - ТОВ «Еверест НП» (згідно до договору генерального підряду № 2105/1). На вказаному будівництві проводив роботи ОСОБА_1 та впав з висоти, в результаті чого отримав тілесні ушкодження: забій шийного відділу позвонка, підкожна гематома підборідної області, закрита травма живота, грудної клітини, перелом кісток тазу. (а.с. 70)

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що роботи, які виконувались ОСОБА_1 відповідно до укладеного з ТОВ «Еверест НП» цивільно-правового договору відносяться до робіт підвищеної небезпеки, з огляду на те, що у Додатку 6 Порядку № 1107 зазначено, що роботи, які виконуються на висоті понад 1,3 метра відносяться до робіт підвищеної небезпеки.

Щодо посилання позивача на положення ст. 204 ЦК України, якою передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт відсутності судового рішення про визнання вказаних вище цивільно-правових правочинів недійсними не може бути безумовним доказом існування між зазначеними особами саме договірних цивільно-правових відносин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що оскільки позивач подає декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства та отримує дозвіл на виконання конкретних видів робіт, то роботи підвищеної небезпеки, визначені таким дозволом, можуть виконуватись виключно працівниками такого роботодавця, а не особами, що надають послуги за цивільно-правовими договорами, за умови відсутності у них дозволів на виконання таких робіт.

Зважаючи на те, що під час судового розгляду встановлено виконання ОСОБА_1 робіт підвищеної небезпеки згідно цивільно-правового договору з ТОВ «Еверест НП», а також враховуючи вимоги п.2 ч.1 ст. 24 КЗпП щодо обов`язкового укладання трудового договору в письмовій формі при виконанні зазначених робіт, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушень ч. 1, ч. 3 ст. 24 та ч. 1 ст. 21 КЗпП, відтак, винесений відповідачем припис про усунення виявлених порушень є правомірним.

Згідно наданої позивачем контролюючому органу відповіді, виконати визначені у приписі вимоги до ТОВ «Еверест НП» неможливо. (а.с.102)

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що постанова ГУ Держпраці в Харківській обл. від 02.01.2019 № ХК 3025/297/2НД/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу на ТОВ «Еверест НП» у розмірі 111 690,00 грн. прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством України.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 520/773/19 скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест НП" до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 16.09.2019