Справа № 826/10632/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 вересня 2019 року № 826/10632/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовом Корпорації «Артеріум»

до Головного управління Держпраці у Київській області

про визнання протиправною та скасування постанови від 27.06.2018,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася корпорація "Артеріум" із позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 27.06.2018 №КВ369/57/АВ/ПТ/ФС-273.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 27.06.2018 №КВ369/57/АВ/ПТ/ФС-273, якою було встановлено порушення позивачем вимог ч. 4 ст. 115 Кодексу законів про працю України в частині порушення строків виплати ОСОБА_1 коштів за щорічну відпустку, у зв`язку з чим, в порядку абз. 8 ч. 2 ст. 256 Кодексу законів про працю України накладено штраф у сумі 3723, 00 грн. Позивач вважає, що відповідачем було порушено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, а саме відповідач порушив п. 6, позбавивши позивача можливості підготуватися до розгляду справи про накладення штрафу, оскільки повідомлення про дату, час та місце розгляду справи прийшло за один день до призначеної дати. Крім того, відповідач в порушення вимог п. 7 Порядку розглянув справу без участі представника Корпорації "Артеріум". Також позивач вважає, що виявлені під час перевірки порушення нівелюються через порушення відповідачем процедури розгляду справи про накладення штрафу.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що дійсно п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 передбачено, що уповноважені особи повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж з п`ять днів до дати розгляду. Так, на виконання вказаної норми, відповідач повідомив в межах зазначеного строку позивача про від розгляд справи про накладення штрафу, що підтверджується також листом №43/2/18/5821. Крім того, із поштового відстеження вбачається, що повідомлення надійшло на адресу позивача 22.06.2018, проте останній отримав відправлення тільки 25.06.2018. У зв`язку з тим, що позивач клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, на розгляд не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу, відповідач у відповідності до вимог п. 7 Порядку розглянув справу про накладення штрафу без участі представника позивача, що свідчить про те, що останній діяв в межах наданих йому повноважень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.03.2018 громадянка ОСОБА_1 звернулася Державної служби України з питань праці із заявою про можливі порушення Корпорацією «Артеріум» законодавства про працю. Вказана заява була направлена для розгляду та вжиття заходів Головному управлінню Держпраці у Київській області.

Корпорація «Артеріум» здійснює діяльність 46.46 - оптова торгівля фармацевтичними товарами. Станом на момент проведення перевірки в корпорації працевлаштовано 327 осіб, в тому числі громадянка ОСОБА_1 .

На підставі ст. 259 Кодексу законів про працю України, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 19, 31 порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 №295 у присутності виконавчого директора Корпорації «Артеріум» Ремши Г.П. інспектором праці Куліш Н.І. на підставі службового посаідчення №57 проведено інспекційне відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю.

В ході інспекційного відвідування інспектором були наступні порушення, а саме:

У порушення вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України, відповідно до наказу № 525 від 11.05.2012 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 14.05.2012 по 16.06.2012, кошти за щорічну основну відпустку виплачено за відомістю № 100 від 21.05.2012 в сумі - 520,0 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 ;

відповідно до наказу № 1268 від 21.09.2012 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 21.09.2012 року по 23.10.2012 кошти за щорічну основну відпустку виплачено за відомістю № 191 від 05.10.2012 в сумі - 675,26 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України;

відповідно до наказу № 626 від 12.08.2013 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 16.08.2013 по 18.09.2013, кошти за щорічну основну відпустку виплачено за відомістю № 174 від

в сумі - 475,29 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України;

відповідно до наказу № 78 від 06.08.2014 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 18.08.2014 по 20.09.2014, кошти за щорічну основну відпустку виплачено за відомістю № 461 від 05.09.2014 в сумі - 682,13 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України;

відповідно до наказу № 79 від 01.09.2015 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 10.09.2015 року по 10.10.2015, кошти за щорічну основну відпустку виплачено за відомістю № 721 від 21.09.2015 року в сумі - 443,06 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України;

відповідно до наказу № 124 від 01.12.2016 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку з 15.12.2016 по 18.01.2016, кошти за щорічну основну відпустку виплачено за відомістю № 976 від 20.12.2016 в сумі - 1150,36 грн. та за відомістю № 977 від 20.12.2016 в сумі - 1082,70 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України.

За результатами проведення перевірки, відповідачем складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № KB 269/57/АВ від 16.05.2018, який підписаний позивачем, як суб`єктом господарювання без зауважень та заперечень.

Листом №43/2/18/8821 від 19.06.2018 відповідачем повідомлено позивача про розгляд 27.06.2018 о 10:35 год., справи про накладення штрафу на корпорацію «Артеріум».

Вказаний лист був направлений на адресу позивача: 0032, м. Київ, вул. Саксаганського, 139 рекомендованим поштовим направленням 21.06.2018.

Як вбачається із наявного у справі поштового відстеження за трек-кодом №551 поштове відправлення надійшло у поштове відділення за адресою позивача 22.06.2018, проте представник позивача отримав лист лише 25.06.2018.

27.06.2018 заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області на підставі акта інспекційного відвідування від 16.05.2018 №КВ 369/57/АВ, ст. 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України „Про зайнятість населення", частиною третьою статті 34 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, та на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ 369/57//АВ/ПТ/ФС-273.

Позивач вважаючи, що вказана постанова прийнята із порушенням п.п. 6, 7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема, Головне управління Держпраці у Київській області.

Відповідно до п.п.5 п.4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 року №340, Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. У відповідності до п.п.49 цього ж пункту Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 року №295, якою, зокрема, затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

За приписами пункту 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у пунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (надалі - Порядок №509).

Абзацами другим, четвертим пункту 2 Порядку №509 визначено, що штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно пункту 3 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 6 Порядку №509).

Суд зазначає, що держава в особі органів влади, що діють як суб`єкти владних повноважень та є учасниками правовідносин, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених законодавством, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх обов`язків.

В свою чергу, позивач зазначає, що відповідач протиправно не повідомив останнього про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу, що мало наслідком розгляд справи за відсутності представника позивача. Однак, відповідачем були надані суду докази того, що останнім у строки, визначені п. 6 Порядку №509 направлено рекомендованим поштовим направленням на адресу позивача повідомлення про виклик на розгляд справи.

Судом встановлено, що повідомлення було доставлено до поштового відділення завчасно, отримання позивачем вказаного повідомлення 25.06.2018 не залежало від дій відповідача, затримка отримання такого повідомлення була зумовлена невиправданими зволіканнями з боку позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що свідчить про відсутність порушень з боку відповідача.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень ч.2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Корпорації «Артеріум» у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур