Справа № 448/1120/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8911/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року в справі № 448/1120/19 (головуючий суддя Білоус Ю.Б., час ухвалення 17:29, м. Мостиська) за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом, в якому просив затримати громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ст. 289 КАС України.

Рішенням від 25 липня 2019 року Мостиський районний суд Львівської області адміністративний позов задовольнив повністю.

Ухвалив затримати громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з подальшим поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців з моменту затримання, починаючи з 24.07.2019 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, громадянин Республіки Афганістан ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на відсутність підстав для його затримання, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції керувався тим, що відповідач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Проте станом на час розгляду справи рішення суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП відсутнє.

Крім того, відповідача затримано з документами, які дають йому право на законне перебування на території України (довідка про звернення за захистом). Законодавство з прикордонних питань не обмежує таких осіб у праві перебувати, в тому числі, у прикордонному контрольованому районі за умови наявності документів, які посвідчують особу та надають право на перебування на території України.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що громадянин Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель с. Калбаурі, провінція Разні Республіки Афганістан, - відповідач у справі, потрапив на територію України незаконним шляхом.

Перебуваючи на території України, 24.07.2019 року о 07.10 год. відповідач був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Смільниця» на окраїні н.п. Терло на відстані 800 метрів від лінії державного кордону на напрямку 411 прикордонного знаку на території Старосамбірського району Львівської області спільно з 13 громадянами Республіки Афганістан за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Республіки Польща, тобто вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до органу міграційної служби із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та отримав Довідку про звернення за захистом в Україні №010460, термін дії якої до 05.08.2019 року. Однак станом на час розгляду судом даного позову остаточного рішення з приводу цього звернення не прийнято.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією протоколу про адміністративне затримання від 24.07.2019 року; копією протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №331586 від 24.07.2019 року; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.07.2019 року; копією Довідки про звернення за захистом в Україні №010460, іншими матеріалами справи.

На підставі ст.289 КАС України позивач звернувся в суд для затримання іноземця до вирішення питання по визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов про затримання відповідача, керувався тим, що незважаючи на звернення останнього з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, остаточне рішення з приводу заяви Державна міграційна служба не прийняла, натомість відповідач намагався незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща, у нього відсутнє місце проживання та законне джерело існування на території України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI).

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції, законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Згідно з вимогами ст.6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Основним з аргументів апелянта щодо незаконності постановленого судом першої інстанції рішення є те, що відповідач на момент затримання мав законні підстави для перебування на території України, оскільки мав довідку про звернення за захистом в Україні №010460, термін дії якої до 05.08.2019.

Нормами пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Проте колегія суддів звертає увагу на положення ч.2 ст. 289 КАС України, відповідно до якої заходи передбачені ч.1 цієї статті, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, також застосовуються адміністративним судом за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій усіх судових рішень судів України у цивільних, адміністративних, господарських справах, справах про адміністративні правопорушення та кримінальних провадженнях, громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнано винним за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Відтак, відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань до завершення процедури розгляду заяви про визнання його біженцем, що підтверджується рішенням суду, а саме - постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 05.08.2019 у справі №455/1043/19, яка на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції набрала законної сили (16.08.2019).

При цьому, цим судовим рішенням підтверджено, що відповідач 24.07.2019 о 07:10 год. разом із групою осіб намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Польща, чим порушив вимоги законодавства України з прикордонних питань.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта про те, що незаконність дій відповідача стосовно порушення ним частини другої статті 204-1 КУпАП не підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, рішенням суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та підставним висновок суду першої інстанції про те, що незважаючи на наявність у відповідача довідки про звернення за захистом в Україні, станом на час розгляду справи в суді остаточного рішення за цією заявою Державною міграційною службою України прийнято не було, та беручи до уваги вчинення ним адміністративного правопорушення, що кваліфікується за ч.2 ст. 204-1 КУпАП, відсутність місця проживання та законних джерел існування на території України, є всі правові підстави для затримання відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, а саме - шість місяців з моменту затримання.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів також звертає увагу на положення Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) щодо оцінки аргументів учасників справи: Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 268, 272, 288, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року в справі № 448/1120/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.09.2019.