Справа № 440/1457/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 р. Справа № 440/1457/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Макаренко Я.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 (суддя І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 10.06.19) по справі № 440/1457/19

за позовом ОСОБА_1

до ВП "Шахта Фащівська" ДП "Луганськвугілля" , Державного підприємства "Луганськвугілля" , Виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України , Головного управління Держпраці у Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до ВП "Шахта Фащівська" ДП "Луганськвугілля", Державного підприємства "Луганськвугілля", Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Держпраці у Київській області, ДП "Луганськвугілля", Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України незаконною;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області видати направлення ОСОБА_1 на проведення медико-соціальної експертизи МСЕК, з метою одержання висновку про ступінь (відсоток) втрати ним професійної працездатності за місцем його проживання: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Держпраці у Київській області, ДП "Луганськвугілля" провести розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 та на підставі розслідування скласти Акт за формою П-4.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року по справі № 440/1457/19 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Держпраці в Київській області щодо непроведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 .

Зобов"язано Управління Держпраці в Київській області провести розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 з урахуванням рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 16 травня 2018 року у справі №2-о/554/70/2018 та висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Головне управління Держпраці у Київській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зазначає, що проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання з наступним складанням акту за формою П-4 згідно з додатком 17 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, є неможливим через неотримання від роботодавця позивача (ВП "Шахта "Фащівська" ДП "Луганськвугілля") запитуваних матеріалів, необхідних для проведення розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання позивача. Наголошує, що відсутня можливість виходу на підприємство, оскільки воно розташоване в смт Фащівка Перевальського району Луганської області на території, яка не підконтрольна Україні. Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року по справі № 440/1457/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник Головного управління Держпраці у Київській області в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 06.09.1982 р. по 15.01.2015 р. працював на ВП "Шахта Фащівська" ДП "Луганськвугілля" за професією підземний гірничий робітник з ремонту гірничих виробіток (т.1, а.с. 16-17).

15.01.2015 р. позивач звільнився за власним бажанням з ВП "Шахта Фащівська" та з лютого 2015 року переїхав з тимчасово окупованої території України і став на облік як внутрішньо перемішена особа у м. Києві.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0564757 від 22.03.2018 р., позивачу встановлена третя група інвалідності з 27.02.2018 р. (загальне захворювання) (а.с. 13). Встановленню інвалідності позивача передувало виявлення у нього професійного захворювання "хронічний бронхіт ІІ стадії, фаза затихаючого загострення. Прикореневий нижньочастковий пневмофіброз". 02.08.2017 р. Інститутом медицини праці академії медичних наук України надано висновок за № 28/671 (вих. №21718 від 02.08.2017 р.) Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання (т.1, а.с. 19), що підтверджується також випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка видана Клінікою професійних захворювань ДУ "Інститут медицини праці академії медичних наук України" від 01.08.2017 р. за № 1712 (т.1, а.с. 20), а також Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці № 24 від 27 лютого 2014 року (т.1, а.с. 22).

Повідомлення про професійне захворювання форми П-3, реєстраційний номер № 415 від 01.08.2017 р., було надіслано Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Міському профпатологу (м. Київ), Державній службі України з питань праці, Головному управлінню Держпраці у Луганській області, ВП шахта "Фащівська", ДП "Луганськвугілля" (т.1, а.с. 21).

У зв"язку з надходженням відповідного повідомлення територіальним підрозділом Держпраці України було скликано комісію під головуванням головного державного інспектора відділу з питань праці Головного управління Держпраці в Київській області. Протоколом № 12 від 29.09.2017 р. засідання комісії щодо розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у позивача, встановлено наступне: відсутність матеріалів, необхідних для проведення розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання позивача та відсутність можливості виходу на підприємство у звязку з тим, що ВП "Шахта Фащівська" ДП "Луганськвугілля" фактично розташована в смт. Фашівка Перевальського району Луганської області, яка не підконтрольна Україні. За висновком засідання комісії, проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання з наступним складанням акту за формою П-4 згідно з додатком №17 Порядку не є можливим (т. 1, а.с. 24-26), що стало фактично відмовою в проведенні розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту професійного захворювання в порядку, встановленому главою 6 розділу IV ЦПК України. Рішенням Октябрського районного в м. Полтаві суду від 16 травня 2018 року у справі №2-о/554/70/20718 встановлено факт наявності у ОСОБА_1 професійного захворювання із діагнозом "хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення, прикорневий, нижньочастковий пневмофіброз" (т.1, а.с. 27-28).

Після одержання рішення Октябрського районного в м. Полтаві Суду від 16 травня 2018 року, позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області із проханням призначити страхові виплати, пов`язані з професійним захворюванням.

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області від 31.07.2018 року № Л-70/04-1759 повідомлено, що для отримання ОСОБА_1 виплат, передбачених Законом України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105, він повинен надати виконавчій дирекції Фондy висновок МСЕК про ступінь втрати, професійної працездатності та довідку про середню заробітну плату (дохід).

Позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області з проханням видати направлення для ОСОБА_1 на проведення медико-соціальної експертизи, з метою одержання висновку про ступінь втрати професійної працездатності за місцем його проживання, який він повинен надати згідно з п. 1.4. Порядку встановлення медико-соціальним експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків. Також він просив Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області видати інформацію про середню заробітну плату (дохід) по регіону - Луганська область.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області своїм листом від 24 вересня 2018 року за № Л-95/06-2713 (т.1, а.с. 30) повідомило, що для направлення позивача на проведення медико-соціальної експертизи з метою одержання висновку про ступінь втрати професійної працездатності, Фонду соціального страхування необхідно одержати від ГУ Держпраці інформацію щодо будь-якої шахти на підконтрольній території України з подібними шкідливими умовами праці ВП "Шахта Фащівська" ДП "Луганськвугілля" та отримати акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4.

На звернення позивача листом за № 5516/4/4.5-зв-17 від 05.12.2017 року Головне управління Держпраці у Київській області повідомило, що у зв`язку з відсутністю матеріалів, необхідних для проведення розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання, проведення розслідування причин виникнення хронічного захворювання з наступним складанням акту за формою П-4 може бути проведено лише після звільнення тимчасово окупованої території (т.1, а.с. 34-35).

Листом Головного Управління Держпраці у Луганській області № 01-15/4136 від 11.12.2018 року позивача повідомлено, що документи направлені до Головного управління Держпраці у Київській області за місцем перереєстрації підприємства ВП "Шахта Фащівська" ДП "Луганськвугілля" на підконтрольній українській владі території для проведення розслідування (т.1, а.с. 37).

Листом Головного управління Держпраці у Київській області від 22.12.2018 р. №41/2/18/19034 ОСОБА_1 повідомлено про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Даним листом, направленим на адресу ДП "Луганськвугілля" та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, запропоновано ДП "Луганськвугілля" надати кандидатуру для включення до складу комісії по розслідуванню обставин і причин виникнення професійного захворювання.

Позивач, не погоджуючись з протиправною бездіяльністю Управління Держпраці в Київській області щодо непроведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та бездіяльністю Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області у ненаданні направлення на проведення медико-соціальної експертизи МСЕК, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Головного управління Держпраці в Київській області про непроведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; встановлення єдиних вимог з охорони праці для всіх підприємств та суб`єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності та видів діяльності.

Згідно ст. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі-Положення) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п. 13 ст. 4 Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює контроль за своєчасністю та об`єктивністю розслідування нещасних випадків на виробництві, їх документальним оформленням і веденням обліку, виконанням заходів з усунення причин нещасних випадків, а пункт 27 встановлює, що дана установа проводить, у тому числі, розслідування та веде облік аварій і нещасних випадків, які підлягають спеціальному розслідуванню, аналізує їх причини, готує пропозиції щодо запобігання таким аваріям і випадкам.

Статтею 9 Положення встановлено, що Держпраця у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

На виконання вказаної статті, постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30 листопада 2011 року затверджено Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі-Порядок). Цей Порядок визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах (далі-підприємства).

Відповідно до п. 74 Порядку головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, області або міста утворює протягом трьох днів після отримання повідомлення за формою П-3 комісію з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі-комісія з розслідування), до складу якої входять представник закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, роботодавця, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), вищого органу профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, а також у разі потреби представники інших органів.

Зазначені заклади, органи та організації протягом однієї доби з моменту одержання повідомлення за формою П-3 повинні надіслати закладові державної санітарно-епідеміологічної служби письмову інформацію про прізвище, ім`я, по батькові та посаду представника (представників), який пропонується до складу комісії з розслідування.

Згідно з пунктом 75 Порядку, у разі ліквідації підприємства без правонаступника до складу комісії з розслідування входить представник місцевої держадміністрації за місцем реєстрації підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до професійного захворювання.

Пунктом 76 Порядку передбачено, що розслідування випадку професійного захворювання проводиться протягом десяти робочих днів після утворення комісії з розслідування.

Якщо з об`єктивних причин розслідування не може бути проведене у зазначений строк, він може бути продовжений керівником закладу, що утворив комісію, але не більш як на один місяць. Копія відповідного наказу надсилається всім членам комісії з розслідування.

Пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звертався до Головного управління Держпраці у Київській області зі заявою про проведення розслідування причин виникнення в нього хронічного захворювання з наступним складанням акту за формою П-4. Листом від 22.12.2018 року № 41/2/18/19034 Головне управління Держпраці у Київській області повідомило про проведення ним розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та видачу акту за формою П-4, для проведення якого Управління звернулося до ДП "Луганськвугілля" з приводу надання кандидатури для включення до складу відповідної комісії (т.1, а.с.36).

Колегія суддів встановила, що Головним управління Держпраці у Київській області не було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Зі змісту преамбули Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон) вбачається, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

При цьому відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч.10 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки, саме держава не виконала свій обов`язок запровадити чітку процедуру утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання та проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що неможливість проведення розслідування випадку професійного захворювання та складення акта за формою П-4 через знаходження ВП "Шахта "Фащівська" ДП "Луганськвугілля", на тимчасово непідконтрольній Україні території, не може бути підставою для позбавлення внутрішньо-переміщеної особи конституційного права на отримання соціальних виплат за заподіяну на підприємстві шкоду здоров`ю.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2018 року у справі № 554/821/18 (провадження №2-о/554/70/2018), яке набрало законної сили, було встановлено, що в період роботи у шкідливих умовах праці на ВП "Шахта Фащівська" ДП "Луганськвугілля" ОСОБА_1 отримав професійне захворювання із діагнозом "хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення. Прикорневий, нижньочастковий пневмофіброз". Такі висновки суду мали бути враховані Головним управлінням Держпраці у Київській області під час здійснення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльності Управління Держпраці в Київській області щодо непроведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача та зобов"язання Управління Держпраці в Київській області провести розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача з урахуванням рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 16 травня 2018 року у справі №2-о/554/70/2018 та висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року по справі № 440/1457/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 по справі № 440/1457/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 16.09.19 р.