Справа № 161/10021/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7818/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Тараса Миколайовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Пахолюк А.М.,

час ухвалення рішення 18:07:45,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 08 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Тараса Миколайовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 338376 від 02 червня 2019 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 червня 2019 року поліцейським роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видрою Т.М. було складено щодо нього постанову по справі про адміністративне правопорушення, за змістом якої, ним було порушено вимоги п.п. 31.4.3 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Вважає дану постанову необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, щодо її змісту та процедури складання. Вказує, що відповідачем, при розгляді справи не були з`ясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, а постанова не відображає дійсних обставин справи.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2019 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 , як посадова особа органу Національної поліції - УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що не зрозуміло яким чином працівниками поліції визначено, що позивач керував транспортним засобом з непрацюючим стоп-сигналом та будь-яких доказів цього відповідачем не надано. Посилання суду першої інстанції лише на пояснення свідка - поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Т.М. є безпідставними, оскільки вказана особа безпосередньо виносила постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідно є зацікавленою особою.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 02 червня 2019 року поліцейським роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видрою Т.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК №338376 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн(а.с.5).

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач, керував транспортним засобом «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , 02 червня 2019 року о 11 год. 00 хв. в м. Луцьк, вул. Конякіна, 39, з непрацюючими стоп-сигналами, чим порушив п.п. 31.4.3 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Стосовно позовних вимог заявлених до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправної та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху № НК 338376 від 02.06.2019 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення поліцейським роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видрою Т.М. було встановлено, що позивач, керував транспортним засобом «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , 02 червня 2019 року о 11 год. 00 хв. в м. Луцьк, вул. Конякіна, 39, з непрацюючими стоп-сигналами, чим порушив п.31.4.3 «а» Правил дорожнього руху України.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно з п.п. «а» п. 31.4.3 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання колегії суддів, відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а саме порушення позивачем п.п.31.4.3 "а" ПДР України, відповідно до якого кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Наданий до суду першої інстанції відеозапис з відеореєстратора бодікамери ZM0311 від 02.06.2019 року жодним чином не підтверджує того, що позивач керував транспортним засобом без працюючих стоп-сигналів. Більше того, запис, наданий відповідачем, починається з моменту зупинки позивача та спілкування поліцейського з ОСОБА_1 , який повністю заперечував свою вину.

У контексті фактичних обставин цієї справи слід визнати, що відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав жодних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем проступку.

Тобто, доказ, на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення, є відсутнім.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КУпАП, не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Стосовно показів свідка відповідача поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Т.М. ,взятих до уваги судом першої інстанції як належний і допустимий доказ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Інспектор патрульної служби як посадова особа Національної поліції, уповноважена відповідно до закону розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 цього Кодексу, зобов`язаний під час розгляду такої справи та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити та оцінити докази, якими підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення та відобразити відповідні обставини і докази у своїй постанові.

Тобто позиція інспектора патрульної служби як посадової особи Національної поліції, уповноваженої розглядати вказані справи про адміністративні правопорушення, може бути викладена виключно у відповідній постанові, винесеній в межах його повноважень, в порядку та спосіб, передбачені законодавством, а надання ним інших доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в інший спосіб, зокрема, шляхом надання показань в якості свідка під час розгляду адміністративним судом справи про оскарження такої постанови, не відповідає зазначеним вище вимогам законодавства.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що показання поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Т.М., надані ним в якості свідка, слід оцінювати критично, оскільки він, будучи одночасно відповідачем у справі, зацікавлений в результатах її розгляду.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вказує на те, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та приходить до висновку про те, що відповідачем не надано жодних доказів порушення позивачем вимог п.п. 31.4.3 «а» ПДР України.

Такі обставини дають підстави вважати, що постанова серії НК № 338376 від 02 червня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а справ про адміністративне правопорушення закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Стосовно позовних вимог заявлених до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Тараса Миколайовича про скасування оскаржуваної постанови колегія суддів вважає зазначити наступне.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у даному випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.

Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що в частині позовних вимог заявлених до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

В той же час, колегія суддів вважає, що в частині позовних вимог заявлених до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Тараса Миколайовича, слід відмовити.

Керуючись ст. 243, ст. 268, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2019 року у справі № 161/10021/19 скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 338376 від 02 червня 2019 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Видри Тараса Миколайовича відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін