Справа № 500/399/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5806/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Мірінович У. А. о 12:20 год у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2699-54 від 08 листопада 2018 року та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 2699-54 від 08 листопада 2018 року.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що відповідач не є органом доходів і зборів, а є суб`єктом господарювання, а відтак в нього відсутні повноваження щодо надсилання позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) та, відповідно, стягнення боргу, який Головне управління ДФС у Тернопільській області безпідставно вимагає сплатити на рахунок Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області. При цьому, зазначає, що твердження Головного управління ДФС у Тернопільській області про те, що воно є центральним органом виконавчої влади, підтверджує неправомірність його дій, оскільки згідно з частиною першою статті 8 Господарського кодексу України держава, орган державної влади та орган місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання. Також, посилається на надання відповідачем відповідей на його скарги з порушенням встановленого законом терміну.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано письмових доказів, долучених до матеріалів справи, які підтверджують, що Головне управління ДФС у Тернопільській області не є органом доходів і зборів, а також надання ним відповідей на скарги з порушенням встановленого законом терміну. Зазначив, що відповідачем не спростовано порушення ним частини першої статті 8 Господарського кодексу України, згідно з якою держава, орган державної влади та орган місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання. Також вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, на безпідставність і порушення строку подання документів, порушення строку розгляду справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2699-54, згідно з якою станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 15819,54 грн, яку протягом 10 календарних днів з дня одержання цієї вимоги необхідно сплатити на відповідний рахунок. Вимога отримана позивачем 10 грудня 2018 року.

17 грудня 2018 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Тернопільській області зі скаргою, у якій вимагав припинити надсилати йому листи з ознаками вимагання, вважаючи що зазначена вимога не підлягає до задоволення, видалити його персональні дані з бази даних Головного управління ДФС у Тернопільській області, роз`яснити йому правові підстави діяльності Головного управління ДФС у Тернопільській області, а також повноваження Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо доступу до його персональних даних.

Також, 17 грудня 2018 року позивач звернувся зі скаргою аналогічного змісту до Державної фіскальної служби, яку листом Державної фіскальної служби від 18 січня 2019 року № 1764/7/99-99-13-02-01-17 скеровано на адресу Головного управління ДФС у Тернопільській області для надання відповіді по суті.

02 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області надано відповідь на вказану скаргу, яку через її невідповідність вимогам Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року № 1124, було розглянуто в порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян". У вказаній відповіді ОСОБА_1 надано роз`яснення щодо діяльності органів доходів і зборів, порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, порядок оскарження вимоги та зазначено про необхідність сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.

21 січня 2019 року відповідь аналогічного змісту Головним управлінням ДФС у Тернопільській області надано на звернення ОСОБА_1 , адресоване Державній фіскальній службі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем винесено оскаржену вимогу на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року (надалі - Закон № 2464-VI).

За визначенням пункту другого частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску передбачений статтею четвертою Закону № 2464-VI, серед якого, зокрема, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Як вбачається із інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по виду бюджету 70 (Цільові фонди), в суму недоїмки з ЄСВ в розмірі 15 819,54 грн. входить:

- станом на 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за 2017 рік у розмірі 8 448 грн.

- станом на 31.01.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за три квартали 2018 у розмірі 7 371,54 грн.

Так, на підставі даних інформаційної системи Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 08 листопада 2018 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка містила відомості, зокрема, про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Щодо тверджень позивача про те, що Головне управління ДФС у Тернопільській області не наділене повноваженнями щодо винесення вимоги про сплату боргу, оскільки не є органом доходів та зборів, суд зазначає наступне.

Статтями 12, 13 Закону № 2464 передбачено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, взаємодіє в установленому законодавством порядку з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами і організаціями, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює інші функції, передбачені законодавством. Органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску, порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів, здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску. ДФС з метою організації своєї діяльності організовує свою роботу і роботу територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Так, на виконання вищевказаної постанови, утворено, зокрема, Головне управління ДФС у Тернопільській області та Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» на території Тернопільської області реорганізовано органи ДФС шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до Головного управління.

Наказом ДФС України від 12 липня 2018 року №445 в складі Головного управління утворено 5 управлінь, у тому числі, Тернопільське управління Головного управління ДФС у Тернопільській області у складі якого діє Тернопільська об`єднана державна податкова інспекція.

Таким чином, Тернопільська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області діє як структурний підрозділ Головного управління ДФС у Тернопільській області та перебуває в процесі припинення як юридична особа, однак, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент виникнення спірних правовідносин не була припинена.

При цьому, з 01 січня 2017 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» статтею 19-3 визначено лише функції сервісного обслуговування для державних податкових інспекцій.

Тому, з огляду на відсутність у Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області необхідного обсягу повноважень щодо прийняття вимоги про сплату боргу із сплати єдиного внеску, суд приходить до висновку про правомірність винесення оскаржуваної вимоги Головним управлінням ДФС у Тернопільській області про необхідність сплати заборгованості із сплати єдиного внеску на рахунок Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, яка станом на момент виникнення спірних правовідносин не була припинена.

Доводи позивача з покликанням на копію Протоколу № 30 засідання Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року про те, що Кабінет Міністрів України ніколи не утворював такого центрального органу як Державна фіскальна служба та її територіальних органів, що свідчить про те, що Головне управління ДФС у Тернопільській області не є органом доходів і зборів, та відповідно, відсутність в нього повноважень про винесення вимоги про сплату боргу, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно з Протоколом № 30 засідання Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року до порядку денного включено питання щодо прийняття постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання утворення Державної служби доходів», при цьому було доручено Мінфіну доопрацювати її у триденний строк з урахуванням результатів обговорення в частині визначення найменування утвореного центрального органу виконавчої влади як Державна фіскальна служба, що свідчить про безпідставність тверджень позивача про відсутність у протоколі відомостей щодо утворення Державної фіскальної служби.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Головне управління ДФС у Тернопільській області не є суб`єктом господарювання, оскільки відносини які склалися між позивачем та відповідачем не є предметом регулювання Господарським кодексом України, оскільки є відносинами, які склалися між суб`єктом господарювання (позивачем) та суб`єктом владних повноважень, який здійснює управлінські функції щодо реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виконання наданих повноважень в силу закону.

При цьому суд зазначає, що правомірність дій відповідача щодо розгляду поданих позивачем скарг, дотримання ним строків їх розгляду та надсилання позивачу відповідного рішення виходить за межі позовних вимог, відтак, вказані обставини не підлягають оцінці при вирішенні вказаного спору і не впливають на правильність вирішення даного спору.

Так само, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції порушення норм процесуального права, про які зазначає скаржник, оскільки відповідно до частини другої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України вони не потягнули за собою неправильне вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність винесення Головним управлінням ДФС у Тернопільській області вимоги про сплату боргу, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі № 500/399/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року.