Справа № 580/2325/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року справа № 580/2325/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії і стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

22.07.2019 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) подав у Черкаський окружний адміністративний суд позов до Білозірської сільської ради (19635, Черкаська обл., Черкаський р-н, с.Білозір`я, вул. Незалежності, буд.168; ) (далі - відповідач) про:

визнання незаконним рішення відповідача від 24.04.2019 №58-31/VII "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 ", яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.04.2019 та прийняти одне з рішень, передбачених ст.123 Земельного кодексу України;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності правових підстав, виключний перелік яких визначений законом. Також акцентовано увагу на тому, що спірне рішення відповідача є дискримінаційним, оскільки містить посилання на право отримання відповідної земельної ділянки лише певним колом осіб (учасники АТО та ООС). Позивач вважає, що відповідач завдав йому моральних страждань неправомірним рішенням, оскільки змусив його звернутися в суд для відновлення своїх прав та інтересів, які позивач оцінює в 1 прожитковий мінімум, встановлений на 2019рік. Тому просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 29.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання.

Згідно з даними рекомендованих повідомлень вказану ухвалу сторони отримали 01.08.2019.

У встановлений судом строк відповідач відзиву та будь-яких доказів щодо позову не надав, про причини неподання суд не повідомив.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) або заперечень на розгляд справи саме у спрощеному провадженні суду не надали, з огляду на відсутність необхідності виклику та допиту свідків, призначення експертизи, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши заявлені доводи та аргументи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Доданою до позовної заяви засвідченою копією заяви від 04.04.2019 підтверджується, що позивач звернувся до відповідача щодо надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою для отримання в оренду на 49 років земельної ділянки для ведення городництва, площею 11,7404 га, що розташована в адмінмежах Білозірської сільської ради. До неї позивач додав копії паспорта та РНОКПП, викопіювання з планового матеріалу адмінтериторії Білозірської сільської ради із зазначення земельної ділянки до відведення.

На вказаній заяві наявний підпис адміністратора ОСОБА_2 про її отримання відповідачем 04.04.2019.

Рішенням від 24.04.2019 №85-31/VII (засвідчена копія якого додана до матеріалів позову, далі - спірне рішення) відповідач, посилаючись на п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.8 Закону України "Про оренду землі", пунктів "б" і "к" ч.1 ст.121, ст.123, ст.125 Земельного кодексу України, погодження постійної комісії з питань земельних відносин, екології та використання природних ресурсів, відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вищевказаної земельної ділянки (кадастровий номер :01:006:0681). Підставою зазначено, що земельна ділянка зарезервована учасникам АТО та ООС відповідно до рішення сільської ради від 26.09.2018 №71-43. Не погоджуючись із ним позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суд врахував таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до ч.2 ст.93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

На підставі ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З огляду на це позивач має право на набуття права користування земельної ділянки для ведення городництва.

Частинами 1-2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині 3 ст. 123 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.3 ст.123 ЗК України).

Для вирішення спору суд врахував правову позицію Верховного Суду (далі - ВС) щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 19.06.2018 у справі №803/1183/17 (провадження №К/9901/49708/18), що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає безумовному врахуванню судами нижчих інстанцій.

ВС вказав, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 123 ЗК України.

Суд врахував, що відповідач не надав доказів щодо прийняття рішення з приводу резервування земельної ділянки, якої стосувалася згадана вище заява позивача, щодо інших осіб, у тому числі доказів щодо погодження відмови у задоволенні заяви позиивача. Тобто відповідач не довів наявності фактичних обставин, на які йдеться посилання в спірному рішенні.

Проаналізувавши вказані вимоги законів закону та дослідивши докази суд дійшов висновку, що вказана у спірному рішенні підстава для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення городництва не є правомірною, оскільки не передбачена ч.3 ст.123 ЗК України.

Також згідно з висновком ВС, викладеним у постанові від 18.09.2018 у справі №806/5106/15, резервування ділянки з метою надання її військовослужбовцям, які виконують завдання із здійснення антитерористичної операції, не є передачею її у власність, а тому надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення такої земельної ділянки у власність не заборонено законом.

Оскільки жодних належних, допустимих і достовірних доказів наявності визначених ст.123 ЗК України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач не надав, суд дійшов висновку, що він не довів правомірності спірного рішення. Тому воно є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога є обґрунтованою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

На підставі абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виконуючи завдання адміністративного суду, передбачене у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку для належного та повного судового захисту порушених прав позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.04.2019 з доданими документами в строк, межах та порядку, визначених законом, і відповідно до вимог ст.123 ЗК України прийняти рішення, передбачене ч.3 ст.123 ЗК України.

Щодо позовної вимоги стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 1921,00грн. суд врахував таке.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суду не надано доказів для з`ясування заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач не надав жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо.

Твердження позивача про дискримінаційність спірного рішення не є обгрунтованим, оскільки в спірних обставинах мало місце загальне порушення його права, обгрунтоване обов`язком надавати земельні ділянки учасникам АТО (докази щодо чого відповідачем не надані). Дискримінація ж має місце лише у випадку, якщо критерії відмінностей не мають об`єктивного та розумного виправдання.

Зокрема, відповідно до ст.1 Закону України від 06.09.2012 N 5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні"дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними

Застосування до позивача дискримінаційного підходу не доведено жодним належним і допустимим доказом.

Посилання позивача лише на факт необхідності звернення до суду з огляду на спірне рішення не доводить завдання йому моральної шкоди, оскільки звернення в суд є конституційно закріпленим правом особи, яке вона реалізує, керуючись особистими міркуваннями та судженнями.

Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

З огляду на вказане суд дійшов висновку задовольнити позов частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії і стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білозірської сільської ради від 24.04.2019 №85-31/VII щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання в оренду на 49 років земельної ділянки для ведення городництва, площею 11,7404 га, що розташована в адмінмежах Білозірської сільської ради.

Зобов`язати Білозірську сільську раду (19635, Черкаська обл., Черкаський р-н, с.Білозір`я, вул. Незалежності, буд.168; ) повторно розглянути заяву від 04.04.2019 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання в оренду на 49 років земельної ділянки для ведення городництва, площею 11,7404 га, що розташована в адмінмежах Білозірської сільської ради, та строк, в порядку, межах і спосіб, визначених законодавством, прийняти одне з рішень, передбачених ст.123 Земельного кодексу України.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене та підписане у повному обсязі 16.09.2019.