Справа № 804/3108/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2018 року Справа № 804/3108/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження, адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в період з 28.12.2017р. по 19.01.2018р. відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «БП Стройіндустрія» за березень-квітень 2016р., за результатами якої складено акт перевірки №9/28-10-46-14-00292923 від 22.01.2018р.
Крім того, позивач вказує, що відомості наведені в акті є недостовірними та такими, що суперечать фактичним обставинам, а висновки в ньому ґрунтуються виключно на аналізі господарських взаємовідносин контрагента ТОП «БП Стройіндустрія» з іншими суб`єктами господарювання, із якими позивач не перебував у безпосередніх господарських правовідносинах.
Разом з тим, позивач зазначає, що він є добросовісним платником податків та виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту.
У зв`язку з чим позивач вважає, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 09.02.2018р. незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 05.05.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 23.07.2018р. позов прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (у письмовому провадженні).
Позивач та відповідач про відкриття спрощеного провадження за вищезазначеним адміністративним позовом повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які долучені до матеріалів справи.
У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав письмовий відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що оскаржуване повідомлення-рішення прийняте ОВПП ДФС у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані до перевірки документи не підтвердили факту отримання робіт позивачем від ТОВ «БП Стройіндустрія», а отже податкові накладні на отримання послуг на суму ПДВ 650' 980грн. 48коп., виписані з порушенням норм п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України.
Дослідивши документи долучені до матеріалів справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті при розгляді справи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» зареєстроване як юридична особа 15.05.2013р., перебуває на обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків ДФС.
У період з 28.12.2017р по 19.01.2018р. Дніпропетровським управлінням ОВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «БП Стройіндустрія» за березень-квітень 2016р.
За результатами перевірки складено акт №9/28-10-46-14-00292923 від 22.01.2018р., згідно висновків якого встановлено порушення:
- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 650' 980грн. 48коп. в т.ч. за квітень 2016р. у сумі 650' 980грн. 48коп.
Не погодившись з висновками викладеними у акті перевірки №9/28-10-46-14-00292923 від 22.01.2018р., ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» звернулось до ОВПП ДФС із запереченнями на його зміст, згідно п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України.
08.02.2018р. відповідачем розглянуто вищевказані заперечення позивача та надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що висновки перевіряючих, викладені в акті перевірки є правомірними та здійсненні в межах діючого законодавства України.
Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 68 Конституції України встановлено, щокожензобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законівУкраїни.
П.п.14.1.36 п.14.1ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Згідно п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерськог ообліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
У відповідності до ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до ст.135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст.134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Статтею 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно до п.192.1 ст.192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 198.1 ст.198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сумм податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту та валових витрат визначається фактичними проведеннями операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Крім того, платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальником вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов`язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них. При цьому, судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема: при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Згідно п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону №996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
В силу приписів п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно п.2.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).
Відповідно до п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000р. за №27/4248, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Пунктами 6-7 вказаного Положення передбачено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що для підтвердження даних податкового обліку, витрат підприємства для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що відображають реальність господарської операції.
У свою чергу, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Разом з цим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Так, з матеріалів справи вбачається, що протягом перевіряємого періоду, позивач мав фінансово-господарські відносини з ТОВ «БП Стройіндустрія».
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем обрано ТОВ «БП Стройіндустрія» постачальником робіт, за результатами проведення тендерів, оформлених Протоколами вибору підрядника №1373, №1375, 1371 від 28.10.2015р. (Т.1 а.с.76-78).
Оскільки сума договорів перевищувала 500' 00грн. 00коп. їх укладання погоджувалося Правлінням позивача, відповідно до вимог п.12.2 його Статуту, що підтверджується витягом з протоколу Правління №18/2015 від 10.12.2015р. (Т.1 а.с.86-100).
Згідно п.6.1 Договору, вартість робіт визначається за згодою сторін та зазначається в додатках, які є невід`ємною частиною цього Договору, та можуть бути зміненні за взаємною згодою сторін при збільшені обсягу робіт, що оформлюється додатковою угодою до даного Договору.
Згідно п.6.1 Договору, вартість робіт визначається за згодою сторін та зазначається в додатках, які є невід`ємною частиною цього Договору, та можуть бути зміненні за взаємною згодою сторін при збільшені обсягу робіт, що оформлюється додатковою угодою до даного Договору.
На підтвердження фактичного отримання послуг від ТОВ «БП Стройіндустрія» позивачем на підставі договорів підряду до перевірки та до суду надано копії наступних документів:
- установчі документи;
- декларації з ПДВ за березень, квітень 2016р.;
- акти приймання виконаних робіт по контрагенту ТОВ «БП Стройіндустрія»;
- податкові накладні від ТОВ «БП Стройіндустрія» за березень, квітень 2016р.;
- платіжні доручення на оплату товарів (послуг) ТОВ «БП Стройіндустрія» за березень, квітень 2016р.;
- журнали реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці, акти допуску для проведення робіт, листи ТОВ «БП Стройіндустрія» з переліком працівників, що будуть виконувати роботи, посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці.
Однак, податковим органом в акті перевірки зроблено висновок про нереальність господарських операцій з даним контрагентом, оскільки з наданих до перевірки документів встановлено відсутність у ТОВ «БП Стройіндустрія» трудових ресурсів, а отже його власними силами не виконувались роботи на ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна».
Проте, з таким висновком податкового органу не можливо погодитись, з наступних підстав.
По-друге, факт присутності працівників ТОВ «БП Стройіндустрія» на території ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» підтверджується актами допуску таких працівників на територію діючого цеху, з метою виконання останніми ремонтних робіт зазначених у технічних завданнях, табелями обліку використання робочого часу працівниками та даними з пропускної системи, яка встановлена та функціонує на території здійснення господарської діяльності позивача (Т1 а.с.210-225; Т.2 а.с.57-121, 129-134).
Слід також, зазначити, що відповідач у своєму відзиві посилається на інформацію, яка розміщена в базах ІС Податковий блок, як на підставу отримання інформації про звіти, які підтверджують наявність у суб`єктів підприємницької діяльності та трудових відношень з найманими працівниками.
Однак, в зазначені звіти до органів ДФС не потрапляє інформація про залучення трудових ресурсів іншого суб`єкта підприємницької діяльності.
У зв`язку з чим, неможливо дійти висновку та встановити на яких умовах та згідно яких трудових договорів працівники оформлені на підприємстві ТОВ «БП Стройіндустрія».
При цьому, наявність або відсутність у контрагента окремих документів, а також виявлення в них помилок або недоліків щодо їх оформлення, не може бути підставою для висновків про відсутність вчинення господарської операції контрагента з позивачем.
Крім того, здійсненний в акті перевірки аналіз господарських правовідносин контрагента позивача ТОВ «БП Стройіндустрія» з іншими суб`єктами господарювання, з якими ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» не перебувало у безпосередніх правовідносинах не може впливати на оцінку реальності операцій, вчинених останнім по ланцюгу надання послуг. А відтак позивач не може відповідати за порушення, допущені контрагентом.
Також, посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача та його підрядників, як на критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставною, оскільки така інформація ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.72-76 кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, вищезазначені обґрунтування відповідача стосовно працівників ТОВ «БП Стройіндустрія» не підтвердженні в ході розгляду справи.
Разом з тим, судом встановлено, що на момент укладання договорів підряду позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними у судовому порядку не визнавались.
-№ F 110000019 від 18.12.2015 р. на суму 435' 615грн. 12коп.;
-№ F 110000085 від 25.05.2016 р. на суму 74' 858грн. 40коп.;
-№ F 110000086 від 25.05.2016 р. на суму 365' 361грн. 60коп.;
-№ F 110000004 від 10.06.2016 р. на суму 1' 714' 362грн 48коп.;
-№ F 110000005 від 10.06.2016 р. на суму 560' 268грн. 00коп.;
-№ F 110000006 від 10.06.2016 р. на суму 146' 498грн. 40коп.;
-№ F 110000007 від 10.06.2016 р. на суму 173' 104грн. 80коп.;
-№ F 110000008 від 10.06.2016 р. на суму 1' 111' 035грн. 60коп.;
-№ F 110000009 від 10.06.2016 р. на суму 651' 166грн. 80коп.;
-№ F 110000010 від 10.06.2016 р. на суму 125' 755грн. 20коп.
всього на суму 5' 358' 026грн. 40коп. (Т.3 а.с.182-191).
Крім того, операції з придбання робіт у ТОВ «БП Стойіндустрія», також підтверджуються оборотно-сальдовими відомостями за грудень 2015р., березень, квітень, травень, червень 2016р. та відомістю списання матеріалів позивача від 03.04.2016р. по виконанні робіт з ремонту печі ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна»(Т.3 а.с.192-200).
Разом з тим, вході розгляду справи судом встановлено, що податковий кредит за вищевказаними операціями позивачем відображено на підставі отриманих від ТОВ «БП Стройіндустрія» податкових накладних №2 від18.12.2015р., №11 від 30.03.2016р., №12 від 30.03.2016р., №5 від 18.04.2016р., №6 від 18.04.2016р., №7 від 18.04.2016р., « 8 від 18.04.2016р., №9 від 18.04.2016р., №11 від 18.04.2016р., №2 від05.05.2016р., які долучені до матеріалів справи (т.3 а.с.201-220).
Крім того, вищезазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а отже, пройшли перевірку за критеріями ризиковості господарських операцій.
Згідно з ч. 6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, стосовно часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
У даному випадку, обставини, встановлені Печерським районним судом м. Києва, не стосуються спірних правовідносин щодо господарської діяльності ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна» та ТОВ «БП Стройіндустрія» за період з березень-квітень 2016р., а отже, не мають преюдиційного значення для цієї справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №809/1139/17.
Крім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових відносин, не передбачає у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правих податкового законодавства.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував свій податковий кредит та визначив його показники на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведення господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт реальності господарських операцій позивача з ТОВ «БП Стройіндустрія» підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які відображають зміст та обсяг даних господарських операцій.
Згідно ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи без діяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ч.1 ст.139 КАС України та враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем платіжним дорученням №1432 від 25.04.2018р. у розмірі 12' 205грн. 88коп. судовий збір за подачу адміністративного позову до суду підлягає поверненню.
Керуючись ст. ст.2, 72-77, 90, 94, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова