Справа № 826/10876/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2019 року № 826/10876/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 28.12.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має 22 роки 10 місяців 15 днів стажу роботи, з них 10 років 11 місяців 21 день стажу роботи у шкідливих умовах, який дає право на пільгову пенсію за Списком № 2. Звернувшись до відповідача з заявою про призначення пенсії, позивач отримала відмову, яка мотивована тим, що остання не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки у ході перевірки не підтверджено робоче місце, за яким була закріплена позивач та в яких умовах знаходяться робочі місця, вказані в наказі № 338 від 20.12.1994. Позивач вважає таку відмову протиправною, з огляду на те, що пільговий стаж останньої підтверджено довідкою від 07.11.2005 № 399/006, достовірність якої підтверджена актом відповідача від 15.03.2018 № 501. При цьому, вважає, що технічні помилки у вказаній довідці не спростовують тих обставин, що позивач працювала на роботах зі шкідливими умовами. Щодо посилань відповідача на неможливість підтвердити номер робочого місця, за яким була закріплена позивач, остання зазначає, що атестація робочого місця "оператора презиційної фотолітографії" проведена після звільнення ОСОБА_1 з роботи, а до проведення атестації в кадровій документації підприємства зазначався лише табельний номер працівника. За наведених обставин та враховуючи, що позивачем на підтвердження наявності пільгового стажу з дотриманням положень статей 13, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній надано достатні та необхідні документи, вважає відмову відповідача протиправною.

Ухвалою суду від 18.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10876/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

07.08.2018 представником відповідача Шляховою М.Р. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що у ході перевірки не підтверджено номер робочого місця, за яким була закріплена позивач та в яких умовах знаходяться робочі місця, які вказані в наказі № 338 від 20.12.1994. Крім того, у наданій позивачем пільговій довідці не вказано характер робіт, відсутній підпис головного бухгалтера та невірно вказано по-батькові російською мовою " ОСОБА_1 ". Встановлені обставини свідчать про відсутність підстав для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах.

12.09.2018 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка не приймається судом до уваги, оскільки за змістом частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.12.2017 позивач звернулась до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою № 18216 про призначення пенсії за віком за списком № 2.

13.04.2018 Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 6583/06 повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2. Мотивуючи відмову, відповідач зазначив, що в пільговій довідці № 399/006 від 07.11.2005 невірно зазначений розділ та позиція професії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, не вказаний характер виконуваних робіт, немає підпису головного бухгалтера та невірно вказано по-батькові російською мовою " ОСОБА_1 ". Згідно наказу про проведення атестації робочих місць за умовами праці від 20.12.1994 № 338 атестувались робочі місця № 3, 5, 6, 8, 10, 12, 14, 16, поряд з цим з наданих документів неможливо встановити, за яким робочим місцем була закріплена ОСОБА_1

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній і культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статей 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України від 05.11.1991 N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону N 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом "б" статті 13 Закону N 1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, такого віку: 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для призначення пенсії на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах позивачу, необхідним є настання наступних умов:

- досягнення 51 року;

- стаж роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах, що дають право на пільгову пенсію;

- за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у жінок.

Наведені норми кореспондують положенням статті 114 Закону України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV).

Cуд звертає увагу, що відповідач не заперечує достатність у позивача загального стажу 22 роки та досягнення останньою 51-річного віку.

Відмова ж у призначенні пенсії мотивована виключно недоліками довідки про пільговий стаж позивача, а саме:

- невірно зазначений розділ та позиція професії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162;

- не вказаний характер виконуваних робіт, немає підпису головного бухгалтера;

- невірно вказано по-батькові російською мовою " ОСОБА_1 ";

- згідно наказу про проведення атестації робочих місць за умовами праці від 20.12.1994 № 338 атестувались робочі місця № 3, 5, 6, 8, 10, 12, 14, 16, поряд з цим з наданих документів неможливо встановити, за яким робочим місцем була закріплена ОСОБА_1 .

Статтею 62 Закону N 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 N 637 (далі - Порядок N 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 N 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за N 1451/11731 (далі - Порядок N 383), передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Згідно з пунктом 20 Порядку N 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

На підтвердження пільгового стажу позивач, крім іншого, додала довідку ВАТ "Квазар" від 07.11.2005 № 399/006, відповідно до якої у період з 06.08.1984 по 05.09.1994 остання працювала оператором презиційної фотолітографії.

Актом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.03.2018 № 501 зафіксовано, що документи, надані ПАТ "Квазар" для підтвердження достовірності довідки № 399/006 від 07.11.2005 для призначення пенсії ОСОБА_1 прошиті, пронумеровані, відповідають часу створення, зберігаються в архіві підприємства належним чином.

Крім того, з указаного акта вбачається, що хоча позивачеві не була здійснена доплата за шкідливі умови праці, останній надавалась додаткова відпустка за шкідливі умови праці.

Таким чином, оскаржувана відмова суперечить змісту акта від 15.03.2018 № 501.

Також, аналізуючи підстави відмови в прийнятті довідок, викладені відповідачем у відзиві, суд зазначає, що посилання відповідача на недоліки в довідці, де працювала позивач, є такими, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести наявність трудового стажу, крім надання трудової книжки.

Пунктом 3 Порядку N 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 9 Порядку N 383 пенсії за сумісними роботами, професіями та посадами працівників, зайнятих у виробництвах та на роботах, передбачених Списками, призначаються:

1) за Списком N 2, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку N 1, а інша в Списку N 2;

2) на загальних підставах, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку N 1 або Списку N 2, а інша цими Списками не передбачена.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 N 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

За змістом пункту 9 вказаного Порядку перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з пунктами 4.2, 4.3 Порядку N 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

З аналізу наведених норм Закону N 1788-ХІІ, Порядку N 383 та Порядку N 637, Порядку N 442 вбачається, що основними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є:

1. Наявність професій та виробництва в Списках;

2. Надання уточнюючої довідки з необхідними реквізитами, що повинна відповідати первинним документам, які підтверджують, що особа була зайнята в шкідливих умовах праці;

3. Документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка.

Суд звертає увагу, якщо атестація робочих місць на ПАТ "Квазар" була вперше проведена до 21.08.1997, що підтверджується доданим до матеріалів справи наказом від 20.12.1994 № 338, відтак, до пільгового стажу позивача зараховується весь період роботи на даному підприємстві.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 11.03.1994 N 162 до Списку № 2 відноситься посада: "2170600а-15916 Оператори прецизійної фотолітографії".

Таким чином, займана позивачем посада оператора прецизійної фотолітографії віднесена до списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 не було враховано наведених положень чинного законодавства та відомостей, що містяться у трудовій книжці позивача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За змістом статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що остання опинилась в ситуації, що позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав, а тому, вважає необхідним застосувати положення частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог.

Так, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії.

Зі змісту частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

В контексті наведених правових норм суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.

Натомість, у даному випадку, правові наслідки для позивача створює відмова Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладена у листі від 13.04.2018 № 6583/06.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною відмову Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.04.2018 № 6583/06.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачеві пенсію, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи, що до дискреційних повноважень відповідача відноситься призначення пенсій, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні суду.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (02225, м. Київ, вул. Каштанова, 6, ідентифікаційний код 40379527) від 13.04.2018 № 6583/06 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 28.12.2017 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні суду.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 352,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко