Справа № 9901/268/19
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа №9901/268/19

провадження №П/9901/268/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В. М.,

суддів Стародуба О.П., Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Єзерова А.А.

розглянув у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

І. РУХ СПРАВИ

1. 20.05.2019 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 до Президента України.

2. З урахування заяви від 03.06.2019 про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

- зобов`язати Президента України звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням про визнання Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" такими, що не відповідають статті 48 Конституції України. Верховному Суду звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням про визнання Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" такими, що не відповідають статті 48 Конституції України;

- визнати протиправними дії Президента України щодо направлення звернення до Волинської обласної державної адміністрації;

- визнати протиправною бездіяльність Президента України, яка проявилась у відсутності об`єктивної та всебічної перевірки звернення, ненаданні відповіді по суті звернення;

- визнати протиправною бездіяльність Президента України, яка проявилась у відсутності дій, направлених на захист прав ОСОБА_1 передбачених, зокрема, статтею 48 Конституції України;

- зобов`язати Президента України вчинити дії для призначення грошового забезпечення позивачу та членам його родини, які проживають разом з ним ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) у розмірі не меншому еквіваленту 800 євро на місяць протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

- стягнути з Президента України на користь ОСОБА_1 294 940,81 грн. завданої моральної шкоди.

3. Ухвалою Верховного Суду від 06.06.2019 відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

4. 24.06.2019 від Президента України до Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Відповідач надав докази направлення відзиву на позов ОСОБА_1

5. 05.07.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Позивач надав докази направлення відповіді на відзив відповідачу.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України як одержувач пенсії по інвалідності ІІ групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 .

7. ОСОБА_1 направив на адресу Президента України звернення від 15.02.2019, в якому просив призначити службове розслідування та притягнути до відповідальності посадових осіб Департаменту соціальної політики Луцької міської ради у зв`язку з неналежним виконанням ними своїх посадових обов`язків, вчинити дії для призначення пенсії йому та членам його сім`ї у розмірі не нижчому еквіваленту 800 євро в місяць кожному.

8. Адміністрація Президента України, розглянувши звернення ОСОБА_1 , на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» скерувала звернення Волинській обласній державній адміністрації у частині питань, що належать до її компетенції. Звернення направлене листом від 20.02.2019 № 22/007424-03. Копія листа також направлена ОСОБА_4

9. Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області розглянуло звернення до Президента України щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 та членів його родини, та листом від 13.03.2019 № 187/р-01 надало адресату відповідь. Зі змісту листа вбачається, що Управління роз`яснило порядок призначення та розмір пенсії, що виплачується ОСОБА_1 , як висновок зазначено про відповідність розміру пенсії нормам чинного законодавства. В частині, що стосувалась пенсійного забезпечення членів його родини, повідомлено, що така інформація є конфіденційною, тому відповідь надіслано особисто одержувачам пенсії.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10. Позивач свої вимоги обґрунтовує порушенням Президентом України його конституційних прав. Зазначає, що з метою захисту прав, передбачених статтею 48 Конституції України, звернувся з письмовим зверненням до Президента України з проханням вчинити дії для призначення йому та членам його сім`ї пенсії у розмірі, визначеному особисто ОСОБА_1 Аргументував це тим, що, встановлюючи світові ціни на енергоносії, держава не вчинила жодних дій для забезпечення права на достатній життєвий рівень, що включає достатнє харчування, одяг, житло, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Стверджує, що призначення пенсії не є предметом позову, проте у Президента України достатньо повноважень для вчинення дій, направлених на призначення пенсії, адекватних статті 48 Конституції України.

Вважає, що його звернення було безпідставно перенаправлено для розгляду Волинській обласній державній адміністрації, оскільки до її компетенції не належить розгляд питань, поставлених у зверненні. Крім того, незрозумілим вважає, в якій частині звернення направлено Волинській обласній державній адміністрації, як вирішено розгляд звернення в решті його частини. Таким чином, має місце неналежний розгляд звернення.

Оскільки, на думку позивача, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" не відповідають статті 48 Конституції України, встановлений ними порядок призначення пенсій та рівень прожиткового мінімуму не гарантують право на достатній життєвий рівень, Президент України повинен внести конституційне подання до Конституційного Суду України про визнання цих законів неконституційними. Таку ж вимогу позивач ставить особисто Верховному Суду, як суб`єкту конституційного подання.

Позивач зазначає, що така бездіяльність відповідача завдала йому моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, душевних стражданнях.

11. Відповідач проти позову заперечує. Розгляд звернення ОСОБА_1 правомірно організовано Адміністрацією Президента України. Опрацювавши звернення позивача від 15.02.2019, встановлено, що вирішення порушених у ньому питань не належить до компетенції Президента України, а належить до повноважень Волинської обласної державної адміністрації. Звернення перенаправлено за належністю відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Особа не вправі вимагати, а суд зобов`язувати Президента України звертатись до Конституційного Суду України з конституційним поданням. Це є втручанням в його дискреційні повноваження, суперечить принципу поділу влади.

Основні функції і повноваження Президента України визначено у статті 106 Конституції України, аналіз якої свідчить, що до його повноважень не належить питання призначення пенсії.

Позивач не довів наявність заподіяної йому з боку Президента України шкоди, протиправність діяння. Наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями, вини відповідача.

IV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Оцінивши обставини справи, підтверджені доказами, аргументи на обґрунтування позову та заперечень, Суд дійшов наступних висновків.

(а) щодо правомірності дій Президента України

13. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

14. Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

15. Відповідно до частини 1 статті 3 зазначеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

16. Отже, ОСОБА_1 має конституційне право звернутися до Президента України із зверненням, а Президента України має обов`язок розглянути цю заяву у встановленому законом порядку.

17. Оцінюючи зміст звернення ОСОБА_1 від 15.02.2019, з яким він звернувся до Президента України, Суд виходить з того, що таке є заявою із проханням про сприяння реалізації закріплених у статті 48 Конституції України соціальних прав, повідомлення про порушення чинного законодавства, недоліки в діяльності посадових осіб Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, з проханням про притягнення посадових осіб до відповідальності, а також висловлення думки щодо поліпшення прав позивача, шляхом вчинення дій, спрямованих на призначення йому пенсії.

18. Направлення зазначеного звернення обумовлено тим, що ОСОБА_1 звертався до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про призначення субсидії. Причиною не надання субсидії стало, як стверджує заявник, включення Департаментом до розміру його доходу відомостей щодо розміру його доходу, одержаного від здійснення підприємницької діяльності та суму податку з доходу фізичних осіб ОСОБА_3 Водночас, розмір його пенсії становить 1497 грн.

19. Статтею 102 Конституції України визначено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

20. Повноваження Президента України закріплені у статті 106 Конституції України, відповідно до пункту 28 частини першої якої Президент України створює у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

21. Указом Президента України від 25 лютого 2010 року N 265/2010 "Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України" створена Адміністрація Президента України, яка діє на основі Положення про Адміністрацію Президента України, затвердженого Указом Президента України від 2 квітня 2010 року N 504/2010.

22. Підпунктом 20 пункту 4 Положення про Адміністрацію Президента України визначено її повноваження щодо організації розгляду звернень громадян, які надіслано на ім`я Президента України.

23. Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Адміністрація Президента у процесі виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з органами Верховної Ради України та її Апаратом, Кабінетом Міністрів України та його Секретаріатом, Апаратом Ради національної безпеки і оборони України, центральними та місцевими органами виконавчої влади, правоохоронними, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, науковими та іншими установами, організаціями, а також із відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій.

24. За правилами статті 7 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

25. Отже, звернення мають розглядати ті органи, до компетенції яких належать порушені в них питання.

26. Відповідно до статті 19 цього ж Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

27. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо безпідставності направлення його звернення, адресованого Президенту України, до Волинської обласної державної адміністрації.

28. Суд встановив, що метою звернення від 15.02.2019 є спонукання уповноважених органів (посадових осіб) до вчинення дій, пов`язаних з призначенням позивачу та членам його сім`ї пенсії у розмірі, який він вважає достатнім. При цьому, звернення позивача викладені таким чином, що в них містяться як викладення скарг позивача по суті надання йому соціальних послуг, так і висловлене невдоволення щодо результатів їх розгляду Департаментом соціальної політики Луцької міської ради.

29. Разом з тим, частиною 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" передбачено заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

30. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати.

31. Водночас, з матеріалів наданих позивачем, вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області також давало відповідь по суті зазначеного звернення. Очевидним, є те, що йдеться про одне і те ж саме звернення від 15.02.2019, яке спочатку Адміністрація Президента направила до Волинської обласної державної адміністрації.

32. Оскільки вирішення зазначеного питання не належить до повноважень Президента України, звернення було правомірно направлено до обласної державної адміністрації.

(б) щодо порушення прав позивача

33. Заявник акцентує увагу на порушенні його конституційного права, гарантованого статтею 48 Конституції України, згідно з якою кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Також незгода позивача з тим, як розглянуто (чи, на думку позивача, навпаки не розглянуто) його звернення фактично зводиться до отримання житлової субсидії, яка не призначена органом з питань соціального захисту населення, з огляду на інформацію про розмір доходу позивача та членів його сім`ї.

34. Суд звертає увагу, що порядок надання соціальних послуг, в тому числі, у зв`язку з призначенням особі пенсії, передбачено чинним законодавством, і ні Глава держави, ні центральні чи місцеві органи державної влади, органи місцевого самоврядування не мають права забезпечити надання соціальних послуг, не передбачених чинним законодавством, або надання їх у розмірі, не передбаченому на законодавчому рівні.

35. Статус Президента доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод. Таким чином, Президент хоч і є гарантом дотримання прав та свобод громадян, наділений повноваженнями щодо захисту прав людини, однак не може замінювати чи змінювати існуючий порядок захисту цих прав.

36. Тому твердження позивача про невчинення Президентом України жодних дій, направлених на захист його прав, передбачених статтею 48 Конституції України, не свідчить про порушення прав позивача. Незадоволення позивача якістю наданої відповідачем відповіді щодо розгляду питань поставлених у зверненні, не свідчить про протиправність дій. Звернення прийнято та розглянуто. Спосіб його розгляду відповідає статті 7 Закону України "Про звернення громадян".

37. Таким чином, не підлягає задоволенню вимога зобов`язати Президента України вчинити дії для призначення грошового забезпечення позивачу та членам його родини, які проживають разом з ним ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) у розмірі неменшому еквіваленту 800 євро на місяць.

(в) щодо способу захисту

38. Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

39. Способами захисту свого права на призначення пенсії позивач обрав зобов`язання Президента України зобов`язати Президента України звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням про визнання Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" такими, що не відповідають статті 48 Конституції України. Крім того, позивач заявляє Верховному Суду клопотання звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням з цього ж питання.

40. Колегія суддів зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

41. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

42. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

43. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

44. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

45. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

46. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

47. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

48. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

49. Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права.

50. У розрізі обставин цієї справи, обраний позивачем спосіб судового захисту (зобов`язання відповідача звернутись з конституційним поданням про визнання деяких законів такими, що не відповідають Конституції України) не є ефективним та адекватним, оскільки не здатен забезпечити відновлення порушеного, на його думку, права на отримання пенсії у розмірі неменшому еквіваленту 800 євро на місяць.

51. В контексті спірних правовідносин це означає, що звернення до Президента України та його діяльність є додатковою гарантією прав людини. Проте Президент України не наділений повноваженнями приймати індивідуальні рішення, які сприятимуть у вирішенні питання про призначення пенсії особі у бажаному нею розмірі. Рішення щодо призначення пенсії приймається безпосередньо органом з питань соціального захисту населення, й зобов`язання судом звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням не призведе до змін у правовідносинах, які виникли між скаржником та Президентом України.

52. На підставі викладеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повністю. Відповідно відсутні фактичні підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди у визначеному ним розмірі 294 940,81 грн.

53. Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 246, 254, 263, 266 КАС України, Суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Президента України про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий-суддя Кравчук В.М.

Суддя Стародуб О.П.

Суддя Коваленко Н.В.

Суддя Бучик А.Ю.

Суддя Єзеров А.А.