Справа № 761/19613/19
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/477/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря Вольда М.А.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського відділу поліції Головного управління національної поліції України у Київській області, інспектора СРЛП № 3 Вишгородського ВП ВП ГУНП Київської області Саєнко Юрія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Вишгородського відділу поліції Головного управління національної поліції України у Київській області (далі - відповідач-1), інспектора СРЛП № 3 Вишгородського ВП ВП ГУНП Київської області Саєнко Юрія Івановича (далі - відповідач - 2), в якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ДП018 №383762 від 02.05.2019 р., а справу закрити; визнати дії Саєнко Юрія Івановича інспектора СРЛП №3 Вишгородського ВП ВП ГУНП Київської області, лейтенанта поліції по притягненню до адміністративної відповідальності з складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ДП018 №383762 від 02.05.2019 року відносно ОСОБА_1 - неправомірними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспектор СРЛП №3 Вишгородського ВП ВП ГУНП Київської області, лейтенант поліції Саєнко Ю.І., 02.05.2019 року о 15 год. 00 хв. склав оскаржувану постанову серія ДП018 №383762 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, п. 5.17.2. ПДР ОСОБА_1 та застосував адміністративне стягнення у розмірі 225 грн. 00 коп.

Позивач вважає, що постанова є незаконною, необгрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він був безпідставно зупинений інспектором патрульної поліції, суть адміністративного правопорушення та причину зупинки автомобіля інспектор повідомляти відмовився. Доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не було надано та інспектор не зафіксував належним чином адміністративне правопорушення, яке є уявним та фізично не можливим на даному відрізку автомобільної дороги, оскільки дорога з однією смугою для руху в кожному напрямку, смуги розділенні між собою нероздільною білою лінією.

Також, позивач зазначає, що оскаржувана Постанова серія ДП018 №383762 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі винесена без складання протоколу про адміністративне правопорушення, чим порушено ст.254 КУпАП.

В письмових поясненнях від 09.09.2019 року, відповідач-2 зазначив, що на 29-му км. автомобільної дороги Київ-Вишгород-Десна, водій автомобіль TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті а.д. Київ-Вишгород-Десна та вул. Садова ДК «Сади Дніпро» не виконав вимогу дорожнього знака 5.17.2 «Напрямок руху по смугах». Зупинивши автомобіль, водію було зазначено причину та пояснено суть скоєного правопорушення. Встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення, роз`яснити ОСОБА_1 його права згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, інспектор перейшов до відкритого розгляду адміністративної справи про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи жодних клопотань від позивача не надходило, останній під час ознайомлення з постановою зазначив в ній, що не погоджується та поставив підпис за отримання даної постанови.

На виконання ухвали суду від 19.06.2019 року, відповідач-1 направив лист від 09.09.2019 року в якому зазначив, що надати записи з нагрудних камер інспектора СРПП №3 Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції Саєнка Юрія Івановича та поліцейського СРПП №1 Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області старшого сержанта поліції Степанюка Андрія Сергійовича за 02.05.2019 року на даний час немає можливості, оскільки у відповідності до наказу Міністерства Внутрішніх Справ №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділу 13 п. 9 за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації порушення. На момент надходження ухвали до Вишгородського ВП відеозапис з електронного носія був втрачений, оскільки жодної інформації про оскарження постанови серії ДПО 18 №383762 від 02.05.2019 року до підрозділу Вишгородського ВП ГУНП в Київській області не надходило.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано у відповідача-1 докази.

Ухвалою суду від 29.07.2019 року призначено в порядку спрощеного позовного провадження судове засідання.

Протокольною ухвалою від 11.09.2019 року, до матеріалів справи долучено письмові пояснення відповідача-2 та лист відповідача-1 з додатками.

У судовому засіданні позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та оцінивши відповідні їм докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Так, судом враховано, що постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року).

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що 02.05.2019 інспектором СРЛП № 3 Вишгородського ВП ВП ГУНП Київської області Саєнком Юрієм Івановичем виявлено, що на 29-му км. автомобільної дороги Київ-Вишгород-Десна, на перехресті а.д. Київ-Вишгород-Десна та вул. Садова ДК «Сади Дніпро» водій автомобіль TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_1 не виконав, вимоги дорожнього знака 5.17.2 «Напрямок руху по смугах».

Згідно з п. 5.17.2 «Напрямок руху по смугах» ПДР України, з відповідною кількістю стрілок використовується на дорогах, що мають три смуги і більше, коли в кожному напрямку налічується неоднакова кількість смуг руху. За допомогою цього знака із змінним зображенням організовується реверсивний рух.

Інспектором Саєнком Ю .І. винесено постанову від 02.05.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення на правопорушника в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що інспектором було порушено ст. 279 КУпАП, оскільки було розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, та, не складено протокол відповідно до ст. 258 КУпАП.

Відповідно до змісту ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП розглядається за місцем його вчинення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, як встановлено у цій справі жодних доказів фіксування зазначеного правопорушення у автоматичному режимі не було, а особа, щодо якої було винесено постанову оспорила постанову, про що свідчить запис у розділі «пояснення при отриманні постанови», що є наслідком складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, за змістом рішення Конституційного суду України у справі №5-рп/2015 від 26.05.2015 року розтлумачено неухильне дотримання прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про вчинення адмінправопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хото притягається до адміністративної відповідальності. Випадки скороченого розгляду справи можливе лише у разі фіксації адмінправопорушення на місці, а в інших випадках таких розгляд справ не визначений законом та призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.ст.257, 268, 277-280 КУпАП.

Разом з тим, не заперечується наявність у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, проте правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, в даному випадку відеозаписом з нагрудної камери поліцейських.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Корнєв і Карпенко проти України (Заява № 17444/04) від 21.10.2010 року, вимоги п. З ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід розглядати як конкретний аспект права на справедливий судовий розгляд, гарантований п.1 ст. 6 Конвенції, що передбачає право мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є «необхідним» для підготовки основного розгляду справи. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи. Обмеження зазначених прав є порушенням п.3 ст.6 Конвенції, взятого в поєднанні з п.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № Я (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи і державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами, а саме: особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину, та вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані.

Зважаючи на незгоду позивача із постановою про накладення штрафу і винесення її на місці вчинення, та відсутність доказів вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне скасувати постанову про притягнення до відповідальності.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Згідно із ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно статі 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України не було доведено правомірність свого рішення, оскільки не було надано належних та допустимих доказів, що позивачем було вчинено порушення в частині п. 5.17.2 «Напрямок руху по смугах», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача-1 про неможливість надати відеозапис з нагрудних камер поліцейських, у зв`язку з закінченням строку їх зберігання та відсутність інформації про оскарження постанови, оскільки під час складання постанови позивачем було вказано про незгоду та намір оскарження такої, що підтверджується п. 8 постанови від 02.05.2019 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст.ст.213, 217 КУпАП визначено певні орган (посадові особи), що уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення та у межах наданих ним повноважень.

У відповідності до ст.221 КУпАП в повноваження суду не передано можливість розгляду справ за ч.1 ст.122 КУПАП, а це питання належить до компетенції органів поліції.

Під час розгляду вказаної справи відповідач-2, був уповноваженим на вчинення дій по нагляду за дотримання ПДР України, тому суд не знаходить порушень в діях відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За викладених обставин, враховуючи, що відповідачем не доведено вчинення ОСОБА_1 правопорушення в частині п. 5.17.2 «Напрямок руху по смугах», позовну заяву слід задовольнити частково, а постанову від 02.05.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, ст.ст. 7, 38, 122, 234-2, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 276, 283, 284 КУПАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородського відділу поліції Головного управління національної поліції України у Київській області, інспектора СРЛП № 3 Вишгородського ВП ВП ГУНП Київської області Саєнко Юрія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково.

Постанову від 02 травня 2019 року серії ДПО18 №383762 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , винесену інспектором СРЛП № 3 Вишгородського ВП ВП ГУНП Київської області Саєнком Юрієм Івановичем, - скасувати та справу провадженням закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду до або через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 11.09.2019 року