Справа № 385/562/19
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року м. Кропивницький Справа № 385/562/19

провадження № 2-іс/340/52/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Гайворонська міська рада (26300, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Василя Стуса, 30, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у квітні 2019 року звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до Гайворонської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він як член територіальної громади міста Гайворона є власником комунального майна, коштів місцевого бюджету, земель. У березні 2019 року він звернувся до Гайворонської міської ради із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просив повідомити про те, чи проводиться робота по забезпеченню спеціально обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб та чи визначений суб`єкт, який займається збором коштів до міського бюджету. Крім того, просив надати йому копії рішень міської ради про встановлення місцевих податків та зборів. У відповідь Гайворонська міська рада листом №02-30/113 від 15.03.2019 року повідомила позивача про неможливість надання повної інформації за його запитом, оскільки це вимагає створення нової інформації та потребує проведення аналітичної роботи. З наданих на запит документів позивачу стало відомо про те, що міською радою були прийняті рішення про встановлення місцевих податків та зборів на 2018 рік, які введено в дію з 01.01.2018 року, однак у 2019 році Гайворонська міська рада всупереч своїм же рішенням не проводить роботу по забезпеченню спеціально обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб, а також не визначила суб`єкта, який має займатися збором коштів до міського бюджету. Позивач стверджує, що така бездіяльність відповідача порушує його право члена територіальної громади на отримання додаткових надходжень до міського бюджету, а також створює перепони для повноцінної реалізації його конституційного права щодо контролю за використанням коштів бюджету територіальної громади. З цих підстав позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Гайворонської міської ради щодо непроведення роботи по забезпеченню спеціально обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб та щодо невизначення суб`єкта, який має займатися збором коштів до міського бюджету за період з 01.01.2018 року по 20.03.2019 року;

- зобов`язати Гайворонську міську раду розпочати проведення роботи по забезпеченню спеціальних обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб на 2019 рік;

- зобов`язати Гайворонську міську раду визначити суб`єкта, який буде займатися збором коштів до міського бюджету у 2019 році.

Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2019 року у справі №385/562/19 позовну заяву ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини 1 статті 29 КАС України передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді від 26.06.2019 року відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що відповідно до Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1342 від 03.12.2009 року, майданчики для паркування мають відповідати вимогам та правилам містобудування, правилам благоустрою, правилам дорожнього руху, вимогам Державтоінспекції МВС та мати необхідне обладнання - паркувальні автомати, в`їздні-виїздні термінали тощо, а тому будівництво та облаштування місць для паркування потребує значних фінансових ресурсів. Відповідач стверджує, що передумовою для відведення та облаштування місць для паркування є розроблення нової сучасної містобудівної документації. Також відповідач зазначає, що при підготовці проекту місцевого бюджету на 2019 рік розглядалася проблема відсутності місць для паркування. Наполягаючи на тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а він не довів порушення своїх прав та законних інтересів, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що Гайворонська міська рада навмисно вчиняє бездіяльність, внаслідок чого місцевий бюджет недоотримує кошти, що безпосередньо зачіпає його інтереси як члена територіальної громади.

Відповідач правом подачі заперечення не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Рішенням Гайворонської міської ради №688 від 13.07.2017 року "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Гайворон на 2018 рік" встановлено зокрема ставки збору за місця паркування транспортних засобів, визначено платників податку, об`єкт збору, базу збору, ставки збору, податковий період, порядок обчислення суми збору, строки сплати збору, порядок сплати збору (додаток 5). (а.с. 22 - 33)

ОСОБА_1 , ознайомившись зі звітом державного фінансового аудиту виконання бюджету міста Гайворон Кіровоградської області за період з 01.01.2015 року по 01.06.2018 року, проведеного Східним офісом Державної аудиторської служби України (http://dkrs.kmu.gov.ua/kru/doccatalog/document?id=143428), у березні 2019 року звернувся до Гайворонської міської ради із запитом на доступ до публічної інформації, в якому зокрема просив повідомити інформацію щодо того: чи визначено на рівні міської ради суб`єкта, який займається збором коштів до місцевого бюджету по забезпеченню спеціально обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб; чи проводиться на рівні Гайворонської міської ради робота по забезпеченню спеціально обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб; чи надходив до місцевого бюджету Гайворонської міської ради збір коштів від паркування таксі, якщо так, то яка сума; яким Положенням/рішенням керується Гайворонська міська рада про пошук резервів збільшення надходжень до міського бюджету коштів, а саме збір за місця для паркування транспортних засобів. (а.с. 14)

Листом №02-30/113 від 15.03.2019 року Гайворонська міська рада з посиланням на частину 1 статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" повідомила позивача про те, що не може задовольнити вказаний запит в повному обсязі, оскільки це вимагає створення нової інформації та потребує проведення аналітичної роботи. (а.с. 13)

Вважаючи, що Гайворонська міська рада допустила протиправну бездіяльність щодо непроведення роботи по забезпеченню спеціально обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб та щодо невизначення суб`єкта, який має займатися збором коштів до міського бюджету за період з 01.01.2018 року по 20.03.2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Пунктами 8.1, 8.3 статті 8 Податкового кодексу України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.2.1 пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих зборів належить збір за місця для паркування транспортних засобів.

Згідно з пунктами 10.2-1, 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктами 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підпунктів 12.3.4, 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Пунктом 12.4 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: 12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; 12.4.3. до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Платники місцевих податків та зборів при визначенні своїх податкових зобов`язань можуть використовувати зведену інформацію, розміщену на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Порядок адміністрування збору за місця для паркування транспортних засобів унормований статтею 268-1 Податкового кодексу України.

Згідно з пп.268-1.1.1 п.268-1.1 ст.268 Податкового кодексу України платниками збору є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи - підприємці, які згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування та спеціально відведених автостоянках.

Відповідно до пп. 268-1.1.2 п.268-1.1 ст.268-1 Податкового кодексу України перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, про встановлення збору.

Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, контролюючому органу в порядку, встановленому розділом I цього Кодексу.

Пунктом 268-1.2 статті 268-1 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є земельна ділянка, яка згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, спеціально відведена для забезпечення паркування транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, тротуарах або інших місцях, а також комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету, за винятком площі земельної ділянки, яка відведена для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачених статтею 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Базою оподаткування є площа земельної ділянки, відведена для паркування, а також площа комунальних гаражів, стоянок, паркінгів (будівель, споруд, їх частин), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету.

Відповідно до пункту 268-1.3 статті 268-1 Податкового кодексу України ставки збору встановлюються за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 кв. метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі до 0,075 відсотка мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

При визначенні ставки збору сільські, селищні, міські ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, враховують місцезнаходження спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів, площу спеціально відведеного місця, кількість місць для паркування транспортних засобів, спосіб поставлення транспортних засобів на стоянку, режим роботи та їх заповнюваність.

Згідно з пунктом 268-1.4 статті 268-1 Податкового кодексу України ставка збору та порядок сплати збору до бюджету встановлюються відповідною сільською, селищною, міською радою або радою об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

У пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні:

14.1.104. майданчики для платного паркування - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів;

14.1.229. спеціально відведені автостоянки - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу. До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів. Не належать до спеціально відведених автостоянок гаражі, автостоянки, власники або користувачі яких є платниками земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також земельні ділянки, що належать до прибудинкових територій.

Отже, виходячи з норм пунктів 10.2-1, 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради самостійно вирішують питання встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, оскільки цей місцевий збір не є обов`язковим до запровадження.

Воднораз, у разі прийняття рішення про встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, місцева рада відповідно до статті 268-1 Податкового кодексу України повинна цим же рішенням затвердити перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому обов`язково повинні зазначатися місцезнаходження земельних ділянок, їх загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, як показники, що враховуються при визначенні ставки збору. Разом з рішенням про встановлення місцевого збору за місця для паркування транспортних засобів має бути затверджений перелік осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів.

Як свідчить рішення Гайворонської міської ради №688 від 13.07.2017 року "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Гайворон на 2018 рік", відповідач встановив збір за місця для паркування транспортних засобів в м. Гайвороні на 2018 рік та визначив ставку цього збору у розмірі 0,03 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за кожен день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 кв. метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності.

Однак, всупереч вимогам статті 268-1 Податкового кодексу України, відповідач не визначив спеціальні земельні ділянки, що належать на праві власності територіальній громаді та які відведені для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, та не визначив осіб, які уповноважені організовувати та провадити таку діяльність. Внаслідок цього у 2018 році об`єкт оподаткування та платники збору не були визначені, а цей збір до місцевого бюджету не надходив.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тож бездіяльність відповідача як органу місцевого самоврядування щодо невизначення переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, та осіб, які уповноважені організовувати та провадити таку діяльність на 2018 рік, є протиправною, а позов у цій частині слід задовольнити.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача права на звернення до суду з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Згідно зі статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Статтею 3 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Відповідно до пункту 7-1 частини 1 статті 69 Бюджетного кодексу України збір за місця для паркування транспортних засобів належить до доходів загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів.

Відтак, обґрунтованими є доводи позивача, що бездіяльність відповідача порушила його права та охоронювані інтереси, оскільки він як житель м. Гайворона, зацікавлений процесом формування та виконання місцевого бюджету, має право на участь у вирішенні питань місцевого значення, у тому числі в бюджетотворчих процесах на місцевому рівні.

Вирішуючи позов у решті позовних вимог, суд установив, що Гайворонською міською радою прийнято рішення №1115 від 16.07.2018 року "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Гайворон на 2019 рік", яке оприлюднено на її офіційному веб-сайті (https://gayvoron-miskrada.gov.ua/docs/13178/). Вказане рішення набрало чинності з 01.01.2019 року. У переліку встановлених місцевих податків і зборів на 2019 рік відсутній збір за місця для паркування транспортних засобів. (а.с. 66 - 92) Попри те, що додатком 6 до цього рішення визначено ставку збору за місця для паркування транспортних засобів на 2019 рік, всупереч пп.12.3.2 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України інші обов`язкові елементи цього збору, передбачені статтею 7 цього Кодексу, не визначені.

За правилами підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях.

У зведеній інформації, оприлюдненій на офіційному веб-сайті ДФС України, відсутня інформація про встановлення Гайворонською міською радою збору за місця для паркування транспортних засобів на 2019 рік. (http://sfs.gov.ua/podatki-ta-zbori/stavki-mistsevih-podatkiv-ta-zboriv/kirovogradska-oblast/dlya-fizichnih-osib/) (а.с. 93 - 96)

Оскільки на 2019 року відповідач не встановив своїм рішенням збір за місця для паркування транспортних засобів та не запровадив його стягнення на території м. Гайворона, тому у цьому бюджетному періоді він не має обов`язку визначати перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, та осіб, які уповноважені організовувати та провадити таку діяльність, для цілей встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Гайворонської міської ради розпочати проведення роботи по забезпеченню спеціальних обладнаних місць для паркування автотранспорту фізичних осіб на 2019 рік та визначити суб`єкта, який буде займатися збором коштів до міського бюджету у 2019 року, слід відмовити.

Судові витрати у справі сторонами не понесені.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Гайворонської міської ради (26300, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Василя Стуса, 30, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Гайворонської міської ради щодо невизначення переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, та осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на 2018 рік.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш