Справа № 520/4619/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 р. справа № 520/4619/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Кіт С.В.,

представника позивача - Гришиної Л.М.,

представника позивача - Третьякова О.М.,

представника відповідача - Гордейчука В.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Північно-східного офісу Держаудитслужби до Державного підприємства "ХАРКІВСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" про зобов`язання виконати вимогу,-

встановив:

Позивач, Північно-східний офіс Держаудитслужби (далі за текстом - заявник, владний суб`єкт, Офіс) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) зобов`язання Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод» () виконати вимогу Північно-східного офісу Держаудитслужби () від 24.01.2019 №20-08-25/608 в частині, а саме:

- усунення у тому числі за рахунок винних осіб, необгрунтованих витрат Підприємства на не прийняті 85 військовим представництвом Міністерства оборони України витрати ДП «ХБТЗ» по додатковій заробітній платі та ЄСВ на суму 28.437,89 грн.;

- відшкодування у тому числі за рахунок винних осіб, необгрунтовані витрати Підприємства щодо нарахування та сплати надбавки за класність на загальну суму 29.130,29 грн;

- усунення у тому числі за рахунок винних осіб, необгрунтовані витрати Підприємства на заробітну плату за сумісництвом на загальну суму 69.431,75 грн;

- усунення у тому числі шляхом коригування взаєморозрахунків з Пенсійним фондом України, зайве нарахування та перерахування єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України на загальну суму 23.421,66 грн по зайво нарахованій та виплаченій працівникам підприємства заробітній платі;

- усунення в тому числі шляхом проведення претензійної роботи щодо стягнення коштів з контрагентів - боржників (Зміївська ТЕС, ТОВ «Ефективні рішення Суми», ТОВ «Флайєр), до голів комісій з припинення або ліквідаторів підприємств (ПП Приватне виробничо-комерційне підприємство «Політехком», ТОВ Аудиторська компанія «Аверс»), до правонаступника (Регіональна філія «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця») або відшкодувати за рахунок винних осіб, недоотримання ДП «ХБТЗ» фінансових ресурсів в загальній сумі 155.023,76 грн та перерахування вказаних коштів без отримання робіт;

- усунення у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи, щодо стягнення 1.006.287,48 грн з Комунального підприємства «Харківводоканал» необгрунтовані витрати Підприємства по транспортуванню стічних вод від десяти житлових будинків, які не обліковуються на балансі підприємства та знаходяться в комунальній власності міста Харкова, через каналізаційні мережі ДП «ХБТЗ» за період з 01.05.2016 по 31.08.2018 в сумі 1.006.287,48 грн;

- відшкодування у тому числі за рахунок винних осіб, нестачу виробничих запасів на загальну суму 23.330,00 грн.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що підконтрольною установою не забезпечено добровільного та повного виконання приписів вимоги органу державного фінансового контролю.

Відповідач, Державне підприємство «Харківський бронетанковий завод» (далі за текстом - Державне підприємство) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що вимога органу державного фінансового контролю є необґрунтованою і виконанню не підлягає.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок з офіційного з`ясування обставин спору, заслухавши представників сторін, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, котрі врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

З 28.09.2018р. по 21.12.2018р. Північно-східним офісом Держаудитслужби (далі за текстом - Офіс) було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод» далі за текстом - Державне підприємство).

Результати проведеної ревізії оформлені атом від 29.12.2018р. №08-13/24 (далі за текстом - Акт).

До тексту Акту Офісом включені судження про вчинення Державним підприємством низки порушень, а саме:

встановлено факт не прийняття 85 військовим представництвом Міністерства оборони України фактично понесених витрат ДП «ХБТЗ» по додатковій заробітній платі та ЄСВ за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 та за 2017 рік на загальну суму 28437,89 гри (в тому числі заробітна плата - 21515,65 грн., ЄСВ - 6922,24 грн, в тому числі: за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 - 16223,46 грн (в тому числі заробітна плата - 13294,31 грн., ЄСВ - 2929,15 грн.) за період 2017 року - 12214,43 грн. (в тому числі заробітна плата - 8221,34 грн., ЄСВ - 3993,09 грн.). Однак, коригувань в бухгалтерському обліку Підприємстваіз вказаного приводу не здійснено, тобто зазначені витрати не покриті замовником, що є порушенням вимог п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та призвело до матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 28437,89 грн.(а.с.16);

в порушення вимог ст. 5, ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВРЗ-м та умов Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 14.02.2006 № 136, 3-м водіям ДП «ХБТЗ» зайво нараховано та виплачено надбавку за класність на загальну суму 37030.29 грн (за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 року - 9039,45 грн. за 2017 рік - 14532.98 грн. за 8 місяців 2018 року - 13457.86 грн.) та як наслідок, зайво перераховано Єдиного соціального внеску на загальну суму 8146.66 грн. (за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 року - 1988.68 грн. за 2017 рік - 3197,26 грн, за 8 місяців 2018 року -2960.73 гривень). На теперішній час сума відшкодування по зазначеному порушенню склала 7900,00 грн., тобто невідшкодованими залишилось 29.130.29 гривень.;

в порушення п. 5.11 Розділу V Оплата праці Колективного договору на 2016-2018 роки 2-м машиністам крану (кранівник) цеху № 1 та № 4 ДП «ХБТЗ» зайво нараховано та виплачено заробітну плату за сумісництвом на загальну суму 69.431,75 грн. (за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 року- 8154,46 грн, за 2017 рік-25063,23 грн., за 8 місяців 2018 року - 36214.06 грн) та, як наслідок, зайво перераховано Єдиного соціального внеску на загальну суму 15274,99 грн. (за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 року 1793,98 грн. за 2017 рік - 5513.91 грн. за 8 місяців 2018 року - 7967.09 грн). Внаслідок допущеного порушення ДП «ХБТЗ» завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 84706.74 гривень. Вищезазначені порушення по заробітній платі призвели до зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України на загальну суму 23.421.66 гривень;

порушення вимог ст. 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-1V, що призвело до недоотримання ДП «ХБТЗ» фінансових ресурсів в загальній сумі 155 023,76 грн., списання коштів всупереч законодавству без отримання робіт та послуг внаслідок не можливості їх стягнення по причині спливу законодавчо визначеного терміну позовної давності, та відповідно - до нанесенню збитків, оскільки ДП «ХБТЗ» від шести контрагентів не в повному обсязі отримано зобов`язань за договором або доходів, чим порушено умови укладених договорів; невжиття заходів щодо повернення суми дебіторської заборгованості призвело до втрати активів ДП «ХБТЗ» в сумі 155 023,76 грн. що є порушенням ст.3 Цивільного процесуального Кодексу України від 18.03.2004 № 1618-1V (із змінами), ст. 509, ст. 610 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-1V, та відповідно до п. 1.3. Порядку взаємодії державної контрольно-ревізійної служби, органів прокуратури, внутрішніх справ. Служби безпеки України, затвердженого наказом ГоловКРУ, МВС. СБУ та Генпрокуратури від 19.10.2006 №346/1025/685/53 кваліфікується як матеріальна шкода (збиток), нанесена державному підприємству;

внаслідок не відшкодування понесених ДП «ХБТЗ» витрат щодо надання послуг з транспортування фекально-господарських стічних вод по каналізаційним мережам Підприємства, здійснено безпідставне покриття втрат юридичної особи при відсутності дебіторської заборгованості, що призвело до необгрунтованих витрат ДП «ХБТЗ» в сумі 1 006 287.48 грн., чим порушено вимоги п. 1 ст. 67 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV. вимоги п. 1 ст. З закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимоги п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318. Внаслідок зазначеного Підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) в сумі 1 006 287,48 гривень.;

проведеною під час ревізії інвентаризацією встановлено нестачу виробничих запасів по 25 найменуванням на загальну суму 28677,03 грн. з яких на теперішній час відшкодовано лише 5347,03 гривень. Таким чином, наразі не відшкодовано лише 23330.00 грн. нестачі.

24.01.2019р. з посиланням на Акт Офісом була видана вимога №20-08-25/608, якою на державне підприємство покладені обов`язки (у контексті предмету спору): - усунення у тому числі за рахунок винних осіб, необґрунтованих витрат Підприємства на не прийняті 85 військовим представництвом Міністерства оборони України витрати ДП «ХБТЗ» по додатковій заробітній платі та ЄСВ на суму 28437,89 грн.; - відшкодування у тому числі за рахунок винних осіб, необґрунтовані витрати Підприємства щодо нарахування та сплати надбавки за класність на загальну суму 29.130,29 грн.; - усунення у тому числі за рахунок винних осіб, необґрунтовані витрати Підприємства на заробітну плату за сумісництвом на загальну суму 69.431,75 грн; - усунення у тому числі шляхом коригування взаєморозрахунків з Пенсійним фондом України, зайве нарахування та перерахування єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України на загальну суму 23.421,66 грн по зайво нарахованій та виплаченій працівникам підприємства заробітній платі; - усунення в тому числі шляхом проведення претензійної роботи щодо стягнення коштів з контрагентів - боржників (Зміївська ТЕС, ТОВ «Ефективні рішення Суми», ТОВ «Флайєр), до голів комісій з припинення або ліквідаторів підприємств (ПП Приватне виробничо-комерційне підприємство «Політехком», ТОВ Аудиторська компанія «Аверс»), до правонаступника (Регіональна філія «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця») або відшкодувати за рахунок винних осіб, недоотримання ДП «ХБТЗ» фінансових ресурсів в загальній сумі 155.023,76 грн. та перерахування вказаних коштів без отримання робіт; - усунення у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи, щодо стягнення 1.006.287,48 грн. з Комунального підприємства «Харківводоканал» необгрунтовані витрати Підприємства по транспортуванню стічних вод від десяти житлових будинків, які не обліковуються на балансі підприємства та знаходяться в комунальній власності міста Харкова, через каналізаційні мережі ДП «ХБТЗ» за період з 01.05.2016 по 31.08.2018 в сумі 1006287,48 грн.; - відшкодування у тому числі за рахунок винних осіб, нестачу виробничих запасів на загальну суму 23.330,00 грн.

Листом від 21.02.2019р. ДП «Харківський бронетанковий завод» сповістило Офіс про виконання про стан виконання вимоги від 24.01.2019р. №20-08-25/608.

Однак, вважаючи, що дана вимога не виконана Державним підприємством у добровільному порядку Офіс ініціював даний спір.

До відносин, які склались на підставі установлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Стосовно епізоду усунення, у тому числі за рахунок винних осіб, необгрунтованих видатків на неприйняті 85 військовим представництвом Міністерства оборони України витрат по додатковій заробітній платі та ЄСВ на суму 28.437,89грн. суд виходить з таких міркувань.

За визначенням ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У силу п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» заявник є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за тестом - Єдиний соціальний внесок).

За правилом п.1 ч.1 ст.7 означеного закону базою нарахування Єдиного соціального внеску є основна та додаткова заробітна плата найманих працівників.

Відповідно до ст.127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Таким чином, реально виплачена найманим працівникам винагорода за виконану роботу є базою справляння Єдиного соціального внеску за прямим приписом закону і подія прийняття чи відмови у прийнятті до обліку чи до собівартості цих витрат будь-якою третьою сторонньою особою об`єктивно не здатна змінити діючого положення чинного закону.

При цьому, суд зважає, що згідно з п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Оскільки нормами Податкового кодексу України не надано чіткого та поза розумним сумнівом достатньо конкретизованого визначення ані терміну «прибуток», ані суміжному терміну «дохід», то суд вважає за можливе керуватись у даному питанні нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до змісту ст.1 згаданого закону доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

З приписів наведеної норми закону чітко і безумовно слідує, що видатки на оплату праці найманих працівників зменшують розмір доходу особи у цілях справляння податку на прибуток і їх неприйняття до обліку не у силу дії об`єктивних та згаданих у нормі закону факторів, а через думку третьої сторонньої особи є помилковим судженням.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що повноваження з приводу прийняття або відмови у прийнятті до обліку витрат по заробітній платі надані законодавцем ст.ст.19-1 і 20 Податкового кодексу України виключно контролюючим органам.

Будь-які інші суб`єкти права, у тому числі і органи Державної аудиторської служби України, такими повноваженнями не наділені.

Обставини реальності понесення видатків за даним епізодом і нарахування Єдиного соціального внеску зумовлюють відмову у позові в цій частині.

Стосовно епізоду відшкодування, у тому числі за рахунок винних осіб, необґрунтованих витрат по нарахуванню та сплаті надбавки за класність на загальну суму 29.130,29 грн. суд виходить з таких міркувань.

У ході розгляду справи Державним підприємством визнані обставини безпідставних виплат на користь водія ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на загальну суму 37.030,29грн.

Наказом ДП "ХБТЗ" від 11.02.2019 року №31 "Про оголошення догани та матеріальну відповідальність" за результатами проведеної ревізії Північно-східним офісом Держаудитслужби, були встановлені порушення фінансової дисципліни, що відображено в акті ревізії, визначені винні особи та суми фінансових санкцій, а саме за безвідповідальне відношення до виконання службових обов`язків, що виразилось в неналежному виконанні службових обов`язків, оголошено догану начальнику ВК ОСОБА_17, заступнику головного бухгалтера ОСОБА_4 , провідному бухгалтеру ОСОБА_5 , помічнику директора з фінансів та економіки ОСОБА_6 , провідному юристконсульту ОСОБА_7 , головному енергетику ОСОБА_8 (а.с. 204 т. 1)

Відшкодування відбулось у межах суми в розмірі 7.900,00грн. водієм ОСОБА_2

Наказами ДП "ХБТЗ" від 28.09.2016 року № 624 та від 22.02.2018 року № 104/к звільнено з 28.09.2016 року водія ОСОБА_1 та з 22.02.2018 року водія ОСОБА_3 (а.с. 214-215 т.1)

Решта суми (залишок у розмірі 29.130,29грн.) залишилась невідшкодованою у зв`язку із припиненням трудових відносин з найманими працівниками.

Розглядаючи справу, суд відзначає, що правовідносини з приводу відшкодування найманими працівниками завданої роботодавцю шкоди регламентовані, зокрема, приписами ст.130 Кодексу законів про працю України, де указано, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

При цьому, у силу застереження ст.132 Кодексу законів про працю України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Таким чином, обмежувальною величиною є розмір середнього місячного заробітку працівника.

Пунктом 2 ч.1 ст.133 названого кодексу визначено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Текст Акту ревізії не містить об`єктивних даних для поширення на спірні правовідносини положень ст.134 КЗпП України.

У ході проведення ревізії службовці Офісу самостійно дійшли до власного судження про те, що особа, винна у вчиненні даного порушення (колишній начальник юридичного відділу), була звільнена з роботи.

Отже, владний суб`єкт самостійно визнав відсутність винної особи у штаті Державного підприємства, що унеможливлює стягнення будь-яких збитків.

Тому в цій частині позов підлягає залишенню без задоволення.

Стосовно епізоду усунення, у тому числі за рахунок винних осіб, необґрунтованих витрат на заробітну плату за сумісництвом на загальну суму 69.431,75грн., суд виходить з таких міркувань.

За визначенням ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Звертаючись до суду, владний суб`єкт не подав доказів фіктивності чи штучності тих робіт, котрі були виконані найманими працівниками за сумісництвом.

Наказом від 05.02.2019 року № 68/к ДП "ХБТЗ" звільнено з займаної посади з 05.02.2019 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибиральниць цеху №1 за сумісництвом (а.с.211 т.1)

Обставини реальності виконання роботи зумовлюють відмову у позові в цій частині.

Стосовно епізоду усунення, у тому числі шляхом коригування взаєморозрахунків з Пенсійним фондом України, зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України на загальну суму 23.421,66 грн. по зайво нарахованій та виплаченій заробітній платі найманим працівникам, суд виходить з таких міркувань.

Згідно з ст.ст.12-14-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» правовідносини з приводу виконання особою публічного обов`язку з оплати Єдиного соціального внеску виникають між платником внеску з однієї сторони і Державою в особі відповідного органу доходів і зборів з іншої сторони.

У розумінні п.3-1 ч.1 ст.1 означеного закону органами доходів і зборів є тероргани Державної фіскальної служби України.

При цьому, у силу п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник Єдиного соціального внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Отже, документи обов`язкової звітності з Єдиного соціального внеску подаються особою до терорганів ДФС України.

Кошти в оплату Єдиного соціального внеску сплачуються особою на рахунки терорганів ДФС України, відкриті в органах Державної казначейської служби України.

В цих правовідносинах ані Пенсійний фонд України, ані тероргани ПФУ владних управлінських повноважень контролю не мають.

Відтак, судження владного суб`єкта про необхідність проведення Державним підприємством будь-яких коригувань розрахунків з Пенсійним фондом України по сплаті Єдиного соціального внеску є юридично неспроможним.

Обставини відсутності у ПФУ повноважень контролю за своєчасністю, повнотою, достовірністю справляння Єдиного соціального внеску зумовлюють відмову у позові в цій частині.

Стосовно епізоду усунення, у тому числі шляхом проведення претензійної роботи з приводу стягнення коштів з контрагентів - боржників (Зміївська ТЕС, ТОВ «Ефективні рішення Суми», ТОВ «Флайєр), до голів комісій з припинення або ліквідаторів підприємств (ПП Приватне виробничо-комерційне підприємство «Політехком», ТОВ Аудиторська компанія «Аверс»), до правонаступника (Регіональна філія «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця») або відшкодування за рахунок винних осіб, недоотриманих фінансових ресурсів в загальній сумі 155.023,76 грн. у зв`язку з перерахуванням вказаної суми коштів без реального отримання робіт, суд виходить з таких міркувань.

У ході розгляду справи Державним підприємством визнані обставини існування дебіторської заборгованості перелічених суб`єктів господарювання.

На вимогу суду відповідачем подані копії документів, а саме Претензій від 21.02.2019 року, згідно з яким відповідач вимагає від Зміївського ТЕС, ТОВ «Ефективні рішення Суми», ТОВ «Флайєр», ПВКП «Політехком», ТОВ Аудиторська компанія «Аверс», Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», сплатити борг за укладеними з вказаними юридичними особами договорами.(а.с.220-232)

Отже, суд вважає, що за цим епізодом Державним підприємством вжито необхідних та достатніх організаційно-правових заходів, спрямованих на забезпечення виконання владних приписів вимоги Офісу.

Стосовно епізоду усунення, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи, з приводу стягнення 1.006.287,48грн з Комунального підприємства «Харківводоканал» як необґрунтованих витрат по транспортуванню стічних вод від десяти житлових будинків, які не обліковуються на балансі підприємства та знаходяться в комунальній власності міста Харкова, через каналізаційні мережі Державного підприємства за період 01.05.2016р.-31.08.2018р., суд виходить з таких міркувань.

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що каналізаційні мережі Державного підприємства функціонують в єдиному та технологічно нерозривному циклі з міською мережею водовідведення. Зазначені обставини визнані учасниками справи.

Згідно з ст.1 Конституції України є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Публічний інтерес територіальної громади міста, котрий полягає у запобіганні катастроф техногенного і екологічного характеру, зумовлює як вимушеність видатків Державного підприємства з даного приводу, так і неможливість їх уникнення.

Актом ревізії не установленого протилежного.

Окрім того, суд відзначає, що згідно з листом Державного підприємства по даному епізоду складено на направлено 21.02.2019р. та 02.02.2019 року листи як до КП «Харківводоканал», так і до Харківської міської ради. (а.с. 206, 209 т. 1)

Таким чином, претензійна робота у даному напрямку Державним підприємством проведена.

Стосовно проведення позовної роботи, то суд зважає, що Акт ревізії не містить взагалі жодних міркувань та аргументів відносно позитивних перспектив судового розгляду даної суперечки.

Вимоги до рішення владного суб`єкта сформульовані законодавцем у ч.2 ст.2 КАС України, де указано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що за відсутності однозначно передбачуваної позитивної перспективи звернення Державного підприємства до суду об`єктивно здатне призвести лише до понесення додаткових витрат, а указане не узгоджується із законом.

Окремо суд зважає, що у силу п.28 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, крім централізованого водопостачання та водовідведення за нерегульованим тарифом.

У ході проведення ревізії Офісом не виявлено факту наявності у Державного підприємства відповідної ліцензії на надання послуг у сфері водовідведення.

Відсутність ліцензії означає неможливість одержання Державним підприємством будь-яких доходів від такого виду господарської діяльності.

Стосовно епізоду відшкодування, у тому числі за рахунок винних осіб, нестачі виробничих запасів на загальну суму 23.330,00грн., суд виходить з таких міркувань.

На вимогу суду відповідачем подані копії документів, згідно з якими ОСОБА_12 26.12.2018р. складено заяву про утримання із заробітної плати 988,00грн. нестачі товарно-матеріальних цінностей, ОСОБА_13 26.12.2018р. складено заяву про утримання із заробітної плати 404,00грн. нестачі товарно-матеріальних цінностей, ОСОБА_14 26.12.2018р. складено заяву про утримання із заробітної плати 21,53грн. нестачі товарно-матеріальних цінностей, ОСОБА_15 26.12.2018р. складено заяву про утримання із заробітної плати 28.324,31грн. нестачі товарно-матеріальних цінностей, ОСОБА_16 26.12.2018р. складено заяву про утримання із заробітної плати 2.846,00грн. нестачі товарно-матеріальних цінностей. (а.с.239-243 т.1).

Також, в матеріалах справи наявний наказ ДП "ХБТЗ" від 28.12.2018 року № 101 "Про відрахування суми нестачі із заробітної плати працівників", згідно якого завідувачу склада ВПЗ ОСОБА_15 , начальнику ВЗВТ ОСОБА_14 , начальнику цеха №1 ОСОБА_16 , начальнику цеха №6 ОСОБА_12 , начальнику ТВ ОСОБА_13 за безвідповідальне відношення до виконання службових обовязків, що виразилось в нестачі матеріальних цінностей, які були за ними закріплені, оголошено догану та встановлені відповідні суми до відшкодування. (а.с.238 т.1).

Отже, суд вважає, що за цим епізодом Державним підприємством вжито необхідних та достатніх організаційно-правових заходів, спрямованих на забезпечення виконання владних приписів вимоги Офісу.

Отже, в цій частині позов також підлягає залишенню без задоволення.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд відзначає, що владним суб`єктом не доведено юридичної правильності та фактичної обґрунтованості мотивів видання владного письмового рішення управлінського характеру у формі вимоги №20-08-25/608 від 24.01.2019р. за всіма вказаними вище епізодами, тому позов підлягає залишенню без задоволення.

Усі наведені відповідачем аргументи за даними епізодами слід визнати юридично неспроможними, що з огляду на імперативні приписи ч.1 ст.2 та ч.2 ст.242 КАС України не впливає не результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив :

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Судове рішення у повному обсязі виготовлено 12.09.2019 року у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України.

Суддя О.В.Старосєльцева