Справа № 826/735/14
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2019 року

Київ

справа №826/735/14

адміністративне провадження №К/9901/2956/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 (судді Мамчур Я.С., Горяйнов А.М., Желтобрюх І.Л.)

у справі № 826/735/14

за позовом Приватного підприємства «Всесвіт Фудз»

до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року Приватне підприємство «Всесвіт Фудз» (далі - позивач, ПП «Всесвіт Фудз») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - відповідач, ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.01.2014 № 72201 та № 62201.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2014 відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 скасовано постанову Окружного адміністративного суду від 03.03.2014 та задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду від 03.03.2014.

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 15.11.2013 по 12.12.2013 на підставі направлень від 15.11.2013 № 717/26-58-22-01, № 718/26-58-22-06, № 719/26-58-17-02, № 720/26-58-22-01, № 721/26-58-22-04, наказу від 31.10.2013 № 733, згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та плану-графіка проведення виїзних перевірок суб`єктів господарювання посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна перевірка ПП «Всесвіт Фудз» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.03.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 19.12.2013 № 2927/26-58-22-01-17/38185680 за висновками якого встановлено заниження позивачем податку на додану вартість у розмірі 18 964,00 грн, чим порушено пункти 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; занижено податок на прибуток у розмірі 760 183 грн, чим порушено пункт 138.1 статті 138, підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункт 138.5.1 пункту 138 статті 138, підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 10.01.2014 прийнято податкові повідомлення-рішення № 72201, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 950 229 грн, в тому числі 760 183 грн - за основним платежем та 190 046 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та № 62201, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 33 705 грн, в тому числі 18 964 грн - за основним платежем та 4741 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані висновки, як і доводи касаційної скарги, ґрунтуються на твердженні податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ВКФ ЛІA ЛТД», ТОВ «ТС Плюс», ТОВ «Ділайт Україна», ТОВ «Елтікс», ТОВ «Гринтек», ТОВ «ДС Телеком», ПП «Квартал-Екоом-Магазин», ПП «ТД «Вест Лайн», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Бімаркет Плюс», ТОВ «ЛК-Транс», ТОВ «Атлантік-Буд». Придбані позивачем послуги не пов`язані з господарською діяльністю позивача. Крім того, ПП «Всесвіт Фудз`позивачем до складу доходів не включено безнадійну кредиторську заборгованість з переведення боргу від ПП «Всесвіт КО» до позивача. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу строків позовної давності».

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення ним дій, що підтверджують визнання ним свого боргу. Суд прийшов до висновку, що на момент перевірки загальний розмір боргу позивача за вказаними договорами про переведення боргу є безнадійною кредиторською заборгованістю, а тому мав бути включений позивачем до складу доходів у періоді, що перевірявся. Щодо реальності господарських операцій суд зазначив, що окремі з наданих документів не відповідають вимогам, встановлених для оформлення таких документів, а саме: акти здачі-прийняття робіт, надання послуг (виконаних робіт) не містять відомостей про посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відтак суд констатував відсутність належного документального підтвердження виконання господарських зобов`язань між позивачем та його контрагентами.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що господарські операції позивача з його контрагентами щодо надання маркетингових послуг в повній мірі підтверджені первинними документами та пов`язані з господарською діяльністю позивача. Щодо визначення податковим органом сум як безнадійної заборгованості суд апеляційної інстанції зазначив про помилковість висновків податкового органу в цій частині, оскільки строк позовної давності на момент проведення перевірки ще не сплив.

З такими висновками суду апеляційної інстанції частково погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що умовами договору про переведення боргу від 04 грудня 2012 року № 4, у якому ПП «Всесвіт КО» - первісний боржник, позивач - новий боржник, а ТОВ «Агроніка» - кредитор, регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає із договору від 01 січня 2009 року № П-4, укладеного між первісним боржником та кредитором. Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 458764,59 грн, що виник на підставі договору від 01 січня 2009 року № П-4, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання.

Відповідно до умов договору про переведення боргу від 04 грудня 2012 року № 12, у якому ПП «Всесвіт КО» - первісний боржник, позивач - новий боржник, а ТОВ «ТД Ніжин» - кредитор, регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає із договору від 10 лютого 2009 року №П-12, укладеного між первісним боржником та кредитором. Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 1734318,72 грн., що виник на підставі договору від 10 лютого 2009 року № П-12, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання у строк до 19 лютого 2013 року.

Договором про переведення боргу від 04 грудня 2012 року № К 248-07/09, передбачено, що ПП «Всесвіт КО» - первісний боржник, позивач - новий боржник, а ПАТ«Лантманнен Акса» - кредитор, регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає із договорів поставки від 10 липня 2009 року № К 248-07/09 та № Ку 249-07/09, укладених між первісним боржником та кредитором. Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 1 691 001,20 грн, що виник на підставі вказаних договорів поставки, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання.

Відповідно до договору про переведення боргу від 06 грудня 2012 року № 5, у якому ПП «Всесвіт КО» - сторона-2, ПП «Всесвіт Фудз» - сторона-3, а ПАТ «Луцьк Фудз» - сторона-1, сторони досягли згоди, що із 00:00 год. 07 грудня 2012 року погашати заборгованість у розмірі 1 083 373,45 грн за генеральним договором дистрибуції від 04 січня 2008 року №П-5 сторони-2 перед стороною-1 зобов`язується сторона-3.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання первинного боржника (ПП «Всесвіт Ко») щодо сплати на користь кредитора заборгованості, виник на підставі даних договорів про переведення боргу у вересні, жовтні та листопаді 2012 року.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем здійснено погашення боргу первинного боржника ПП «Всесвіт Ко», ще у 2012 році: згідно договору про переведення боргу від 04 грудня 2012 р. №К 248-07/09 на суму 412412 грн.; згідно договору про переведення боргу від 04 грудня 2012 р. №4 на суму 65000,00 грн.; згідно договору про переведення боргу від 06 грудня 2012 року №5 на суму 35000,00 грн.; згідно договору про переведення боргу від 04 грудня 2012 року №12 на суму 929944,00 грн.

Підпунктом 159.3.1 пункту 159.3 статті 159 Податкового кодексу України визначено, що безнадійною заборгованістю є заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду або не вживає інших заходів, передбачених законодавством України, щодо її стягнення до закінчення строків позовної давності.

Відтак, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за неоплачені товари/послуги залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, такі товари/послуги вважаються безоплатно отриманими і платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Зокрема, у частині першій вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому, частиною третьою цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відтак, податковим органом здійснені передчасні висновки щодо визнання заборгованості Товариства перед його контрагентом безнадійною заборгованістю, наслідком чого став помилковий висновок про заниження позивачем доходів у четвертому кварталі 2012 року та відповідно збільшення податкового зобов`язання з податку на прибуток, що доводить протиправність спірного податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в цій частині.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції є підставою для віднесення сум до складу податкового кредиту.

Згідно пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються з: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, в період, що перевірявся, позивач здійснював господарські операції у яких виступав замовником послуг у сфері маркетингу у наступних контрагентах: ТОВ «ВКФ ЛІA ЛТД», ТОВ «ТС Плюс», ТОВ «Ділайт Україна», ТОВ «Елтікс», ТОВ «Гринтек», ТОВ «ДС Телеком», ПП «Квартал-Екоом-Магазин», ПП «ТД «Вест Лайн», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Бімаркет Плюс», ТОВ «ЛК-Транс», ТОВ «Атлантік-Буд».

На виконання умов даних договорів позивачем та його контрагентами ТОВ «ВКФ ЛІA ЛТД», ТОВ «ТС Плюс», ТОВ «Ділайт Україна», ТОВ «Елтікс», ТОВ «Гринтек», ТОВ «ДС Телеком», ПП «Квартал - Економ - Магазин», ПП «ТД «Вест Лайн», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Бімаркет Плюс», ТОВ «ЛК - Транс», ТОВ «Атлантік-Буд» складено акти здачі - приймання робіт (надання послуг), податкові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичний осіб та фізичних осіб - підприємців видами діяльності позивача за КВЕД є: 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.10 Складське господарство; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

З огляду на зазначені види діяльності відповідача, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що отримані позивачем послуг у сфері маркетингу (діяльності, спрямованої на створення попиту та досягнення цілей підприємства через максимальне задоволення потреб споживачів) призначені для використання в господарській діяльності позивача.

Акт перевірки не містить обґрунтованих доводів щодо вчинення платником податку податкового правопорушення та обґрунтувань щодо безпідставності віднесення позивач відповідних сум до складу податкового кредиту та валових витрат.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 у справі № 826/735/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко