Справа № 641/9557/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 р.Справа № 641/9557/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Боговський Д.Є., м. Харків по справі № 641/9557/18

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29.11.2018 про закінчення виконавчого провадження № 56246184 з примусового виконання виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.12.2017 у справі № 641/10426/16-а; зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження та вчинити дії з забезпечення його примусового виконання шляхом звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.06.2019 адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.2 ст. 313, ч. 3 ст. 268 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04.07.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 у справі № 641/10426/16-а, адміністративний позов ОСОБА_1 до МВС України було задоволено; визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (ОГД) у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ та повернення матеріалів про виплату такої одноразової грошової допомоги до Управління поліції охорони в Харківській області без розгляду по їх суті; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України, одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 20.09.2016, та здійснити відповідні виплати.

На виконання судового рішення Комінтернівським районним судом міста Харкова було видано виконавчий лист від 12.12.2017 по справі № 641/10426/16-а.

30.03.2018 ОСОБА_1 звернувся з заявою про примусове виконання судового рішення по справі № 641/10426/16-а до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

21.05.2018 по пошті було отримано постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 24.04.2018 про відкриття виконавчого провадження № 56246184 з примусового виконання судового рішення, в якому МВС України було встановлено строк для примусового виконання судового рішення - протягом 10 робочих днів з дня отримання цієї постанови державного виконавця.

Того ж дня ОСОБА_1 також було отримано лист УДСО при ГУМВС України в Харківській області від 16.05.2018 № 48/5-506/кнлк та додану до нього копію затвердженого Державним секретарем МВС України Тахтаєм О.В. "Висновку про прийняття рішення щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 27.04.2018", згідно з яким матеріали про призначення позивачу ОГД були скеровані МВС України до Національної поліції України і в якому МВС України було встановлено Національній поліції України строк для надання інформації про вжиті заходи з нарахування і виплати Позивачу ОГД - до 17.05.2018.

25.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Назаровця А.Т. з заявою про неналежне виконання МВС України рішень адміністративних судів по справі № 641/10426/16-а.

Постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Назаровця А.Т. від 16.08.2018 ВП № 56246184 за невиконання судового рішення по справі № 641/10426/16-а на боржника МВС України було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Назаровця А.Т. від 29.11.2018 ВП № 56246184 за невиконання судового рішення по справі № 641/10426/16-а на боржника МВС України було накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.

21.12.2018 ОСОБА_1 отримав по пошті лист ВПВР ДДВС МЮУ від 29.11.2018 № 56246184/20.1/.24 та постанову головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Назаровця А.Т. від 29.11.2018 про закінчення виконавчого провадження № 56246184 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з невиконанням МВС України судового рішення та надсиланням цим державним виконавцем до Головного управління НГТУ у м. Києві повідомлення про вчинення боржником (МВС України) кримінального правопорушення.

При цьому, у встановленому Законом України "Про виконавче провадження" примусовому порядку судове рішення боржником МВС України на сьогодні не виконано, будь-якого рішення про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги ні МВС України, ні Національною поліцією України, ні будь-яким іншим органом не прийнято, відповідно кошти ОСОБА_1 не виплачені.

Не погоджуючись із прийнятою постановою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 29.11.2018, зобов`язання відновити виконавче провадження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки матеріалами виконавчого провадження не підтверджується повне виконання судового рішення, а саме виконання рішення суду в частині нарахування і виплати одноразової грошової допомоги позивачу не здійснено, тому закриття виконавчого припровадження не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви N 29458/04 та N 29465/04, §24) ЄСПЛ закріпив поняття "суд, встановлений законом", яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заявам 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчими листами, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04.07.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 у справі № 641/10426/16-а, адміністративний позов ОСОБА_1 до МВС України було задоволено; визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (ОГД) у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ та повернення матеріалів про виплату такої одноразової грошової допомоги до Управління поліції охорони в Харківській області без розгляду по їх суті; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України, одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 20.09.2016, та здійснити відповідні виплати.

Постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 24.04.2018 було відкрито виконавче провадження № 56246184 з примусового виконання судового рішення, в якому МВС України було встановлено строк для примусового виконання судового рішення - протягом 10 робочих днів з дня отримання цієї постанови державного виконавця.

Відповідно до листа УДСО при ГУМВС України в Харківській області від 16.05.2018 № 48/5-506/кнлк та копії затвердженого Державним секретарем МВС України Тахтаєм О.В. "Висновку про прийняття рішення щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 27.04.2018", вбачається, що матеріали про призначення позивачу ОГД були скеровані МВС України до Національної поліції України і в якому МВС України було встановлено Національній поліції України строк для надання інформації про вжиті заходи з нарахування і виплати Позивачу ОГД - до 17.05.2018.

Разом з тим, факт виконання рішення суду не підтверджується. Жодних доказів виконання рішення суду не надано ані державному виконавцю, ані до суду першої та апеляційної інстанції.

В свою чергу державним виконавцем не надано доказів вчинення всіх можливих дій, направлених на виконання рішення суду, а саме доказів порушення кримінального провадження по факту не виконання судового рішення.

Таким чином, у державного виконавця станом на час винесення оскаржуваної постанови (29.11.2018) не було підстав для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 статті 14, статті 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Нормами Закону України "Про виконавче провадження" на державних виконавців покладені обов`язки з забезпечення примусового виконання судового рішення у цій справі.

Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що резолютивна частина судового рішення не передбачала стягнення коштів з МВС на користь позивача, а зобов`язувала МВС України вчинити певні дії з призначення та виплати відповідної суми коштів позивачу.

Разом з цим, згідно з нормами статті 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Проте, як встановлено судом, державний виконавець не звертався до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку Держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах Держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод проголошують верховенство права, як частину спільного спадку Договірних Держав.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Внаслідок бездіяльності боржника ОСОБА_1 протиправно позбавлений можливості реалізації своїх прав на отримання від держави одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю.

Таким чином, боржником порушено права позивача як людини, які передбачені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що постанова державного виконавця від 29.11.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП №56246184 прийнята державним виконавцем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для її прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України "Про виконавче провадження", є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.06.2019 року по справі № 641/9557/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 12.09.2019 року