Справа № 440/2942/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2942/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

8.08.2019 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (надалі - відповідач, Міноборони), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання пункту 33 протоколу №37 засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.03.2019 щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, протиправним; зобов`язання прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, як інваліду 2 групи з 06.12.2017, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та вжити заходів щодо її виплати.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності після сплину трьох місяців з моменту звільнення зі служби та неподання документу, що свідчить про причини і обставини поранення. Водночас, на думку позивача, копію акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) необхідно подавати лише у тому випадку, коли поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби і не має наслідком установлення групи інвалідності. Натомість, з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міноборони від 3.11.2017 №2832 вбачається, що отримані позивачем під час проходження військової служби поранення, наслідками яких стали численні захворювання, - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Крім того, позивач звертав увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 6.02.2018 у справі №372/1258/16-а, від 14.03.2018 у справі №1519/983/2012, від 22.03.2018 у справі №288/349/17, відповідно до яких право на отримання одноразової грошової допомоги мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу встановлення інвалідності та часу звільнення. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем протиправно відмолено у призначенні одноразової грошової допомоги за відсутності підстав для відмови.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

28.08.2019 до суду надійшли пояснення третьої особи, у яких зазначено про те, що акт судово-медичного дослідження (обстеження), який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міноборони від 3.11.2017 №2832 не є документами, що свідчать про причини та обставини отримання травми. При цьому представник третьої особи посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2018 у справі №750/5074/17.

З урахуванням пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у лавах Збройних Сил СРСР у період з 13.10.1967 по 14.07.1969, що підтверджено копіями військового квитка та архівної довідки /а.с. 28-31, 36/.

За змістом витягу з Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міноборони від 3.11.2017 №2832 захворювання рядового у відставці ОСОБА_1 , 1948 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії /а.с. 33/.

Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 21.09.2017 №1549/Ж встановлено, що зі слів позивача, ним у 1968 році під час бойових дій в Чехословаччині отримано осколкові поранення голови /а.с. 34/. При огляді позивача спеціалістом виявлено рубець в лобній ділянці справа від серединної лінії практично вертикально, що є наслідком загоєння рани, яка могла утворитись внаслідок вогнепального (осколкового) поранення, отриманого ОСОБА_1 у 1968 році.

Залученою до матеріалів справи копією довідки до акта огляду МСЕК від 10.01.2018 №0564388 підтверджено, що позивачу з 6.12.2017 вперше встановлено другу групу інвалідності з огляду на захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії /а.с. 32/.

3.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького ОМВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги з огляду на встановлення другої групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії /а.с. 27/.

4.01.2019 ІНФОРМАЦІЯ_2 передав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України подані позивачем документи та висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб /а.с. 38/.

Рішенням Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом від 22.03.2019 №37, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги /а.с. 26/.

Дане рішення мотивоване посиланням на відсутність у заявника права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки з моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби минуло більше трьох місяців. Крім того, зазначено, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. При цьому, на переконання Комісії, висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 21.09.2017 №1549/Ж, який складено зі слів заявника, та Висновок Центральної військово-лікарської комісії від 3.11.2017 №2832, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини отримання поранення.

Листом Полтавського ОВК від 22.04.2019 вих.№12/1055 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги /а.с. 10/.

Позивач не погодився із відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги та оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до статті 41 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до статті 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 16 цього ж Закону /у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності/ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 6 частини другої згаданої статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

У відповідності до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Згідно з абзацом третім пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Суд зауважує, що пунктом 6 частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на дату встановлення позивачу інвалідності) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Таким чином, у разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Позивачу інвалідність встановлена з 6.12.2017, тоді як з строкової військової служби у запас позивач звільнений 14.07.1969. При цьому суд враховує, що поранення, про пов`язаність якого з проходженням військової служби стверджує позивач, ймовірно отримане ним саме під час проходження строкової військової служби.

Отже, з моменту звільнення позивача з строкової військової служби до моменту встановлення йому інвалідності пройшло більше трьох місяців, що є підставою для висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 6.02.2018 у справі №372/1258/16-а, від 14.03.2018 у справі №1519/983/2012, від 22.03.2018 у справі №288/349/17, суд визнає безпідставними, оскільки вони стосуються застосування положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, що є відмінною від тієї, яка була чинною на момент встановлення інвалідності позивачу.

Так само, не є релевантними цій справі обставини та правові норми, що досліджувались Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №750/5074/17, адже у зазначеній справі суд досліджував питання правозастосування норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що були чинними у період з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року.

Оскільки ОСОБА_1 вперше встановлена інвалідність більше ніж через 48 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Крім того, відповідно до пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності /абзац 1/.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою) /абзац 2 /.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) /пункт 12 Порядку №975/.

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку /абзац 1 пункту 13 Порядку №975/.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (обласний військовий комісар за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України затверджений пунктом 11 Порядку №975 перелік документів для призначення такої допомоги. Своєю чергою, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Водночас, відсутність документів, визначених пунктом 11 Порядку №975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міноборони для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міноборони приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.

Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пунктом 11 Порядку №975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.

З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міноборони, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міноборони достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.

Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

Дані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 при розгляді справи №822/220/18.

Надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме - витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 3.11.2017 №2832 та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 21.09.2017 №1549/Ж, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Так, з вищевказаних документів можливо встановити лише характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце у 1968 році, однак вони не містять даних щодо причин та обставин поранення.

Крім того, як слідує зі змісту висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 21.09.2017 №1549/Ж, обставини поранення встановлені зі слів самого ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у наданих заявником документах достовірних відомостей про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), наслідком чого є відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

У ході розгляду справи у суді позивачем не спростовано доводи відповідача, не надано суду належних та достовірних доказів, які у своїй сукупності у достатній мірі свідчили б про протиправність прийнятого Комісією Міноборони рішення та наявність у ОСОБА_1 права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.І. Клочко