Справа № 820/1597/17
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2019 року

Київ

справа №820/1597/17

адміністративне провадження №К/9901/15380/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» (далі - ТОВ «ФК «Рантье») на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року (суддя Білова О.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року (судді: Бегунц А.О., Старостін В.В., Рєзніков С.С.) у справі №820/1597/17 за позовом ОСОБА_1 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Червонозаводський ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області, відповідач), третя особа - ТОВ «ФК «Рантье», про скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив скасувати постанову старшого державного виконавця Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 03 квітня 2017 року ВП №53684636 про відкриття виконавчого провадження.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого відкрито виконавче провадження, містить виправлення та не відповідає вимогам встановленим законодавством до виконавчих документів. Крім цього, скаржник зауважив, що стягувачем не було подано заяви про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, а також зауважив, що державний виконавець не може відкрити виконавче провадження за виконавчим документом по якому раніше вже було закінчено виконавче провадження.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, позов задоволено.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у відповідача відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа по якому раніше було прийняте рішення про закінчення виконавчого провадження за пунктом 10 частини першої статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ). Суди зазначили, що у разі повернення державним виконавцем виконавчого документа з підстав передбачених статтею 37 Закону №1404-VІІІ, стягувач не позбавлений права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом встановлених Законом №1404-VІІІ строків, натомість у разі закінчення виконавчого провадження, таке виконавче провадження не може бути розпочато знову. Законом №1404-VІІІ не передбачено право стягувача повторно звертатися до органів виконавчої служби, з виконавчим документом щодо якого було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, а передбачено лише відновлення раніше закінченого виконавчого провадження.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Рантье», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог ТОВ «ФК «Рантье» зазначило, що повернення виконавчого документа (виконавчого напису нотаріуса) без виконання, з метою внесення до його змісту виправлень, не позбавляє стягувача можливості повторно пред`явити виправлений виконавчий напис до виконання, а державного виконавця відкрити виконавче провадження за повторно пред`явленим виконавчим документом.

Відзиву на касаційну скаргу Червонозаводським ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області та позивачем до суду касаційної інстанції не надсилалось.

Рух касаційної скарги

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 23 серпня 2017 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та інших законодавчих актів» (далі - Закон №2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Рантье» передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Шарапа В.М. (суддя-доповідач), Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Богданюк Н. Л., у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. (головуючий суддя, суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №1138 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованості у розмірі 55699,33 грн.

Вказаний виконавчий напис звернено на виконання до Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області.

16 березня 2017 року до Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від приватного нотаріуса Гуревічова О.М. надійшла вимога від 02 березня 2017 року №11/01-16 про повернення виконавчого напису без виконання, згідно пункту 10 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ.

17 березня 2017 року державний виконавець Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Ковалевська М.М., керуючись пунктом 10 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ, винесла постанову про закінчення виконавчого провадження №52841611 з примусового виконання виконавчого напису №1138, виданого 29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованості у розмірі 55699, 33 грн.

27 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. внесено виправлення у виконавчий напис №1138, а саме у вступній частині виконавчого напису посилання на «пункт 1» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 виправлено на «пункт 2».

Стягувач - ТОВ «ФК «Рантье», 03 квітня 2017 року повторно направив до Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області виконавчий напис приватного нотаріуса від 29 вересня 2016 року №1138 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 03 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53684636 з примусового виконання виконавчого напису №1138, виданого 29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованості у розмірі 55699, 33 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом по якому раніше вже було закінчено виконавче провадження протиправною, боржник - ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон №1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII виконавчі написи нотаріусів віднесені до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Водночас статтею 4 вказаного Закону встановлено вимоги до виконавчого документа.

Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Також, у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 4 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок)визначено вимоги до змісту виконавчого напису нотаріуса, згідно яких виконавчий напис має містити:

дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача;

найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

строк, за який провадиться стягнення;

суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

номер, під яким виконавчий напис зареєстровано;

дату набрання чинності виконавчим написом;

строк пред`явлення виконавчого напису до виконання;

підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою;

інші відомості, передбачені статтею 18 Закону №1404-VIII.

Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. (підпункт 5.1 глави 16 Порядку)

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. (підпункт 5.2 глави 16 Порядку)

Також, розділом 6 Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року №3253/5 передбачено порядок внесення дописок чи виправлень до тексту нотаріально оформлюваного документа.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, виконавчий напис нотаріуса від 29 вересня 2016 року №1138 відповідав вищезазначеним законодавчо встановленим вимогам до виконавчого документу.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса, який містить виправлення та не відповідає вимогам встановленим законодавством до виконавчих документів є необґрунтованими та спростовуються дослідженими в судах попередніх інстанцій доказами. Крім цього, суди правомірно не взяли до уваги твердження позивача про те, що стягувач - ТОВ «ФК «Рантьє» не подало заяву про примусове виконання виконавчого листа, як того вимагає Закон №1404-VIII, оскільки така заява міститься в матеріалах справи.

Водночас, щодо доводів позивача про те, що державний виконавець не мав законних підстав повторно відкривати виконавче провадження, за виконавчим документом, по якому вже було закінчено виконавче провадження слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами статті 37 Закон №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами пункту 10 частин першої та третьої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі вимоги приватного нотаріуса про повернення виконавчого напису без виконання, 17 березня 2017 року державним виконавцем Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52841611 з примусового виконання виконавчого напису №1138, виданого 29 вересня 2016 року, згідно пункту 10 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання. (стаття 41 Закону №1404-VIII)

З аналізу вищезазначених норм законодавства слідує, що повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження передбачають різні правові наслідки, а саме: у разі повернення виконавчого документа стягувач не позбавлений права повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, а у разі закінчення виконавчого провадження, на підставі вимоги приватного нотаріуса про повернення виконавчого напису без виконання, розпочати (відкрити) виконавче провадження повторно законодавством не передбачено.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених судами обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів, що постанова старшого державного виконавця Червонозаводського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 03 квітня 2017 року ВП №53684636 про відкриття виконавчого провадження прийнята з порушенням норм законодавства та підлягає скасуванню, оскільки відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження, по якому раніше було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження за пунктом 10 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII. Наведеним вище правовим регулюванням передбачено лише можливість відновлення раніше закінченого виконавчого провадження в порядку статті 41 Закону №1404-VIII.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі 820/1597/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду