Справа № 160/4677/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Справа № 160/4677/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/4677/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23.05.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку та підписана представником позивачів ( ОСОБА_2 ) позовна заява ОСОБА_1 (зазначене у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ), у прохальній частині якої позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №С-8216 від 12.12.2018р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього страхового стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, застосуванням доплат, індексацій, підвищень, компенсацій та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених пенсійним законодавством України, починаючи з 04.07.2017р.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4677/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Вищезазначений адміністративний позов не відповідав вимогам ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 27.05.2019р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.

На виконання ухвали суду від 27.05.2019 р. представник позивача виправив відповідні недоліки позовної заяви, зокрема, надавши до суду уточнену позовну заяві, в якій ОСОБА_1 просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №С-8216 від 12.12.2018р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього страхового стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, застосуванням доплат, індексацій, підвищень, компенсацій та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених пенсійним законодавством України, починаючи з 04.07.2017р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2019р. відкрито провадження по справі №160/5096/19 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно із статтею 126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/4677/19 у спрощеному провадженні.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що до липня 1999 року, позивач проживав у АДРЕСА_2 , а надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. 04.07.2017р. представник позивача - ОСОБА_2 особисто звернувся до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС. Однак, рішенням пенсійного органу №25 від 06.07.2017р. відповідачем відмовлено в призначенні позивачу пенсії за віком, яке скасовано у судовому порядку та зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 . Позивач зауважив, що за результатами повторного розгляду відповідачем прийнято рішення №С-8216 від 12.12.2018р., яким у призначенні позивачу пенсії відмовлено із посиланням на те, що до заяви необхідно надати довідку, що підтверджує місце проживання ОСОБА_1 на території держави Україна та інші документи. Дане рішення пенсійного органу позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України відображена у відзиві на позовну заяву та полягає у правомірності рішення пенсійного органу. Так, відповідач зазначив, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії стало те, що в заяві про призначення пенсії від 04.07.2017р. значиться « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 », проте до заяви додано копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон та довідку про присвоєння ІН на ім`я « ОСОБА_1 », враховуючи зазначене немає можливості ідентифікувати заявника як ОСОБА_1 . Крім того, відповідач зауважив, що позивач не має права не на один із видів пенсії, а ні за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки ним не надано документів, передбачені для призначення даного виду пенсії, а ні за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. з огляду на відсутність у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до 1999 року проживав у АДРЕСА_2 , однак надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

04.07.2017р. позивач через свого представника по нотаріальній довіреності звернувся до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням №25 від 06.07.2017р. пенсійний орган відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком, мотивуючи свою позицію тим, що наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) позивача на території України та зауважив на необхідність особистого звернення особи із відповідною заявою.

Дане рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку.

10.10.2018р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області було прийнято рішення у справі №208/6009/17, яким суд частково задовольнив позов ОСОБА_1 та вирішив визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 25 від 06 липня 2017 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, а також зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

На виконання вищезазначеного рішення суду, відповідачем було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та за результатами розгляду пенсійним органом було прийнято рішення №С-8216 від 12.12.2018р., яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07.10.2009р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р.

Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України №15-рп/2000 від 14.12.2000р. закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як встановлено частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Статтею 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, кожен громадянин України має право на вільний вибір свого місця проживання, в тому числі й за кордоном зі збереженням всіх конституційних прав, в тому числі й право на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадянина у старості.

За змістом частини 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно частини 5 статті 45 зазначеного Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р., (далі - Порядок), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку - заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Аналізуючи наведені приписи чинного законодавства, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на розгляд питання щодо призначення пенсії, як особа, якій не призначалась пенсія, про що заявником вказано у відповідній заяві про призначення/перерахунок пенсії.

Водночас, зважаючи на останнє місце реєстрації позивача - м. Чернігів , вул. Східно-чеська, буд. 58 (знятий з реєстрації у 1999 році), та приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, таке звернення мало бути не за місцем реєстрації представника заявника, а за місцем проживання (реєстрації) такого заявника, в даному випадку - до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

З огляду на встановлені обставини справи, за умови прямої норми, що встановлює право на призначення пенсії за умови подання заяви про призначення пенсії заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації), відмова відповідача у призначенні позивачу пенсі за віком, зокрема, з огляду на відсутність місця проживання (реєстрації) заявника у Дніпропетровській області є правомірною.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За вищевказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

За викладених обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (зазначене у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський