Справа № 140/1610/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8483/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Запотічний І.І., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року в справі № 140/1610/19 (головуючий суддя Димарчук Т.М., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив: а) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у разі зміни інвалідності з 2 на 1 групу внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 №37;

б) зобов`язати призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі зміни групи інвалідності з ІІ на І внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, з урахуванням раніше виплаченої суми 290 000,00 грн.

Рішенням від 05 липня 2019 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі зміни інвалідності з ІІ на І групу внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 №37.

Зобов`язав Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі зміни інвалідності з ІІ на І групу внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, з врахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 290 000,00 грн та факту подання ОСОБА_1 усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про те, що відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової допомоги не здійснюється.

Відтак, ОСОБА_1 не має підстав для отримання одноразової грошової допомоги, оскільки збільшення ступеня втрати ним здоров`я відбулося понад встановлений законодавством дворічний термін.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ОСОБА_1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 11.11.2014 по 04.05.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2017 №400 (а.с.15).

20.01.2015 при виконанні бойового завдання в ході АТО в н.п. Тоненьке в районі Донецького аеропорту, знаходячись на позиціях тривалий час під дією низьких температур, сержант за мобілізацією ОСОБА_1 отримав термічну травму - відмороження пальців обох кистей IIIII ступеня, що підтверджується довідкою, виданою військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 від 02.03.2015 №338 про обставини травми, підстава: акт розслідування від 13.02.2015, проведеного згідно з наказом командира військової частини п/п НОМЕР_2 від 29.01.2015 №129 (а.с.17).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 04.05.2015 №25 сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військову службу» (а.с.16).

Згідно зі свідоцтвом про хворобу №656/1, 24.03.2015 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону за розпорядженням ТВО командира військової частини п/п НОМЕР_2 від 03.03.2015 №709/1, провела огляд ОСОБА_1 та встановила причинний зв`язок захворювання, поранення контузії, каліцтва: травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.18-19).

21.05.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності та визнано позивача особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №138228.

02.06.2016 під час повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.06.2018 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №386095 (а.с.23).

13.12.2016 під час повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності строком до 01.12.2018 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №386915 (а.с.24).

У зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 ІІІ та ІІ групи інвалідності йому була виплачена грошова допомога у розмірі 290 000,00 грн.

З витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, каліцтв №1284 від 28.04.2017 вбачається, що травма та захворювання сержанта запасу ОСОБА_1 : «Відмороження (20.01.2015) пальців обох кистей IIIII ступеня. Ангіотрофоневроз II стадії. Реберно-ключичний синдром зумовлений вузьким грудним видихом з обох сторін з помірним порушенням кровообігу та функцій верхніх кінцівок. Синдром Рейно нижніх кінцівок з помірним порушенням кровообігу та функцій» - травма та захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини.

05.11.2018 під час повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності строком до 01.12.2020 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №768252 (а.с.25).

У зв`язку зі зміною групи інвалідності, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (через Ковельський міський об`єднаний військовий комісаріат) із заявою щодо вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, з врахуванням виплачених сум.

Листом Волинського ОВК від 15.04.2019 №ВСЗ/518 ОСОБА_1 повідомлено про те, що рішенням комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 22.03.2019 №37, йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.26).

З витягу з протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 №37 вбачається, що позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. При цьому, відповідач послався на абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 № 975.

Вважаючи зазначене вище рішення протиправним, позивач оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011- XII) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок №975). Частиною 1 статті 16 Закону №2011- XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Отже, підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п.4 ч.2 ст.16 Закону № 2011-XII).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 ( далі - Порядок №975).

Так, абзацом третім пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Положеннями пункту 13 Порядку №975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 15 Порядку №975 закріплено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що правовою підставою для винесення оскаржуваної відмови є застосування відповідачем до спірних правовідносин положень абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, яким внесено зміни до пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, вказаний пункт доповнено абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01.01.2017.

Однак, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено з 21.05.2015 за наслідками первинного огляду, ІІ групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 13.12.2016 за наслідками повторного огляду, І групу інвалідності позивачу встановлено з 05.11.2018 за наслідками повторного огляду (тобто зі сплином дворічного строку після первинного встановлення інвалідності).

Відтак, норма Закону №1774-VIII, яка набрала чинності з 01.01.2017 не може розповсюджуватися на спірні правовідносини, а саме на зміну групи інвалідності за часовий проміжок з 2015 по 2018, оскільки фактично це означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 05.11.2018 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Такі ж правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17 в аналогічних правовідносинах, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суд першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року в справі № 140/1610/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.09.2019.