Справа № 560/2040/19
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2040/19
РІШЕННЯ
іменем України
17 вересня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія № 58" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом від 05.07.2019, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Замкова виправна колонія №58» щодо невиплати ОСОБА_1 вартості грошової компенсації за речове майно та зобов`язати виплатити грошову компенсацію вартості за речове майно у розмірі 26459,84 грн.; 2) зобов`язати Державну установу «Замкова виправна колонія: №58» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 03 травня 2018 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що станом на момент звільнення і до часу звернення з цим позовом йому не виплачено належних сум вартості грошової компенсації за речове майно в розмірі 26459,84 грн. Відповідачем порушено вимоги законодавства про оплату праці, тому відповідно до ст.117 КЗпП України виплаті підлягає також середній заробіток за весь час затримки.

Ухвалою суду від 19.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

08.08.2019 відповідачем подано до суду відзив на позов, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що згідно п.22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Кошторисами на 2018-2019 роки не було передбачено фінансування видатків на виплату компенсації за неотримане речове майно. Також, грошова компенсація за неотримане речове майно має разовий характер, у зв`язку із неотриманням позивачем речового майна, отже не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Зазначене свідчить про те, що виплата даної компенсації не може здійснюватися в порядку, передбаченому ст. ст. 116,117 КЗпП України (арк. спр. 28-29).

16.08.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, зокрема, що відповідно до абз.3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Також нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України. Крім того, державні органи не можуть посилатись на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобов`язань (арк. спр. 46-48).

29.08.2019 до суду надійшли письмові заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких вказує, що лише 29.03.2019 позивач звернувся із заявою про надання йому інформації щодо нарахування компенсації за речове майно та висловив бажання її виплатити. Також, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (арк. спр. 52-54).

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

На підставі наказу начальника Державної установи «Замкова виправна колонія №58» від 02.05.2018 за № 18/OC-18 вирішено: "полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 згідно з Законом України "Про ДКВС України", Положенням про державну установу "Замкова виправна колонія (№58)" (п. 8 п.п. 18) звільнити за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію"" (арк. спр. 10).

Згідно довідки №21 від 26.05.2018 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , загальна сума до виплати складає 26459,84 грн. Підстава для виплати компенсації: №18/ос-18 від 02.05.2018 (арк. спр. 34).

Відповідно до листів державної установи "Замкова виправна колонія № 58" від 04.07.2018 №2391 та 02.01.2019 №30, наданих заступнику начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, станом на 05.06.2018 та 02.01.2019 відповідно заборгованість за невиплачену грошову компенсацію за речове майно ОСОБА_1 складає 26459,84 грн. (арк. спр. 41-42).

29 березня 2019 року позивач звернувся до в.о. начальника Державної установи «Замкова виправна колонія №58» із заявою про надання інформації щодо нарахування компенсації за речове майно, яке не було видано йому під час проходження служби в органах ДКВС України. Також просив вказати причини невиплати розрахунку, та наполягав на виплаті йому даної компенсації (арк. спр. 11).

Листом від 29.03.2019 за №11-2-19/К-2 відповідач повідомив, що заборгованість по грошовій компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 становить 26459,84 грн. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року грошова компенсація за не видане речове майно виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Причиною не виплати вищевказаної заборгованості є відсутність бюджетних асигнувань по КЕКВ 2210 (арк. спр. 12).

Згідно довідки державної установа "Замкова виправна колонія № 58" від 02.08.2019 №194, виплата компенсації за речове майно ОСОБА_1 у розмірі 26459,84 грн. не проводилась у зв`язку з відсутністю виділених асигнувань розпорядником бюджетних коштів по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» (арк. спр. 33).

Відповідно до довідки державної установа "Замкова виправна колонія № 58" від 02.08.2019 №195, протягом 2018 - 2019 років кошти по КЕКВ 2210 "Предмети, матеріали, обладнання та інвентар" на придбання речового майна та на виплату компенсації за речове майно для осіб начальницького та рядового складу не виділялись (арк. спр. 32).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" №2713-IV від від 23.06.2005 (далі - Закон №2713-IV) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст.24 Закону №2713-IV, фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Пунктом 1 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого 14.08.2013 постановою Кабінету Міністрів України №578 (надалі - Порядок № 578), зазначено, що цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Згідно п.22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію. Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Відповідно до пункту 27 Порядку №578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Отже, для осіб, які проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби, така компенсація виплачується у разі наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, як то передбачено п.22 Порядку. В той же час, для осіб, які звільняються зі служби, таких застережень Порядок № 578 не містить.

Також аналіз пункту 27 Порядку № 578 дає підстави для висновку, що особи рядового і начальницького складу мають право на речове майно особистого користування, або на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що реалізується за їх бажанням, тобто шляхом подання відповідної заяви (рапорту). При цьому, особи рядового і начальницького складу після звільнення зберігають право на грошову компенсацію вартості за речове майно, яке не було ними отримано на день звільнення.

Отже, у позивача після звільнення зі служби виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, і він висловив бажання про отримання такої від відповідача у заяві від 29.03.2019.

Право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно відповідачем не заперечується. Однак, така компенсація не виплачена позивачу у зв`язку з відсутністю виділених асигнувань розпорядником бюджетних коштів по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», що протиправно враховуючи вищевказане та наступне.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У п.23 рішення Європейського суду з прав людини від 10.03.2011 у справі «Сук проти України» зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності відповідача та необхідність стягнення з нього грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 26459,84 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені, суд зазначає наступне.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28 березня 2018 року №925/5, яким не передбачена відповідальність щодо виплати середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для настання відповідальності роботодавця за ст.117 КЗпП України необхідно встановити, чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Отже, передумовою для, зокрема, виплати особам грошової компенсації за речове майно, є виявлення ними відповідного бажання. При цьому формою волевиявлення особи щодо отримання грошової компенсації за неотримане речове майно є особисто написана заява (рапорт) такої особи.

Оскільки позивач з відповідною заявою на день звільнення (02.05.2018) не звертався, а звернувся лише 29.03.2019, при цьому грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення, тому не має підстав для відповідальності роботодавця за ст.117 КЗпП України.

Посилання позивача на Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 є безпідставними, оскільки не стосуються спірних правовідносин, і підтверджується вищенаведеним.

Отже, у спірному випадку, за відсутності заяви ОСОБА_1 про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно (була написана 29.03.2019), при звільненні позивача 02.05.2018 у відповідача були відсутні підстави для виплати цієї компенсації, тому така сума не є йому належною при звільненні сумою ( ст.116 КЗпП України), і відповідно, з урахуванням встановленого судом, немає підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за речове майно, тому в задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону при невиплаті компенсації вартості за неотримане речове майно, тому позов задовольняється частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державної установи "Замкова виправна колонія № 58" щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 26459,84 гривень.

Зобов`язати державну установу "Замкова виправна колонія № 58" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 26459,84 (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень вісімдесят чотири копійки) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17 вересня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державна установа "Замкова виправна колонія № 58" (вул. Гагаріна, 2, м.Ізяслав, Хмельницька область,30300 , код ЄДРПОУ - 08564771)

Головуючий суддя А.І. Петричкович