Справа № 320/3449/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року м. Київ № 320/3449/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Комунального підприємства "Виробниче управління житлово - комунального господарства -1"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів із позовом до Комунальне підприємство "Виробниче управління житлово - комунального господарства - 1" (далі - КП "ВУЖКГ-1") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 135 345, 27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про порушення відповідачем вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" у 2018 році, з підстав невиконання нормативу по створенню робочих місць та незабезпечення працевлаштування двох осіб, яким встановлено інвалідність, що підтверджується звітом за формою 10-ПІ за 2018 рік, поданим відповідачем. Враховуючи приписи статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", позивачем визначено відповідачеві суму адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 135 345, 27 грн. Оскільки суму адміністративно-господарських санкцій та пені відповідачем самостійно не сплачено, позивач скористався наданим йому законом правом на звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №320/3449/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем позов не визнано, 31.07.2019 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що згідно звіту відповідача від 13.02.2019, при середньообліковій кількості штатних працівників 91 особа, на підприємстві відповідача працевлаштовано 2 особи з інвалідністю, що підтверджено відповідними наказами про прийняття працівників на роботу та записами трудових книжок цих осіб. Крім того, протягом 2018 року підприємством щомісячно подавалася звітність форми 3-ПН до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, що свідчить про регулярне виконання всіх вимог щодо працевлаштування інвалідів.

У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, за результатом розгляду якого судом встановлено, що зміст позовної заяви і долучені до неї докази, свідчать про те, що вказану адміністративну справу слід віднести до справ незначної складності з огляду на предмет позову, обсяг та характер доказів. Враховуючи, що дана адміністративна справа є малозначною і будь-яких вагомих підстав для її розгляду у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позивачем не зазначено, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу у порядку письмового провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (з викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Комунальне підприємство "Виробниче управління житлово - комунального господарства -1" () зареєстровано в якості юридичної особи 08.06.2007, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 1 002257 за адресою: 09161, Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Лесі Українки, буд. 20-А, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.01.2019.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності відповідача є комплексне обслуговування об`єктів (основний) (код 81.10).

Згідно витягу Єдиного інформаційного автоматизованого банку даних щодо реєстрації роботодавців та даних про зайнятість і працевлаштування інвалідів, враховуючи дату останніх змін від 05.03.2019, Комунальне підприємство "Виробниче управління житлово - комунального господарства -1" перебуває на обліку у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Матеріалами справи встановлено, що 13.02.2019 відповідачем подано до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік форми №10-ПІ.

Відповідно до зазначеного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 98 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 2 особи, а кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", становить 4 особи.

Таким чином, на думку позивача, з даних звіту вбачається, що відповідачем не забезпечено працевлаштування двох інвалідів.

Згідно розрахунку позивача, зазначеного у позовній заяві, відповідач, у зв`язку з відсутністю в його штаті необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, зобов`язаний сплатити на користь Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 129 200, 40 грн. та пеню в сумі 6 124,87 грн., що разом становить 135 345,27 грн.

Доказів направлення позивачем розрахунку адміністративного - господарських санкцій та пені з вимогою сплати на адресу відповідача суду не надано.

Вважаючи, що відповідачем всупереч вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" не працевлаштовано двох інвалідів, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути в примусовому порядку з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ).

Відповідно до частин першої - третьої та п`ятої статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно частини першої цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Частиною дев`ятою статті 19 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) затверджений Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який визначає процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості (далі - Порядок №70).

Зазначена норма кореспондується з приписами частини 3 статті 18 Закону №875-ХІІ.

Згідно пункту 2 Порядку №70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Частиною третьою статті 18 цього Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, суд зазначає, що обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів №42 від 10.02.2007 щорічною формою звітності є форма №10-ПІ, яка заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 1 березня після звітного періоду.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік, яким встановлено середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача у кількості 91 особи, з них кількість інвалідів - 2 особи, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 4 особи, з фондом оплати праці штатних працівників 6 331,80 грн., середньорічною заробітною платою штатного працівника - 64 610,20 грн.

Вважаючи, що за 4 відсотковим нормативом на підприємстві відповідача має бути працевлаштовано два інваліда, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 129 200,40 грн., що дорівнює середньорічній заробітній платі двох працівників, та пені за порушення термінів сплати таких санкцій у сумі 6 124,87 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем працевлаштовано інвалідів та виконано усі вимоги законодавства щодо забезпечення їх прав на працевлаштування у повному обсязі з огляду на таке.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відтак, результатом працевлаштування є укладення трудового договору між працівником та роботодавцем.

Матеріали справи свідчать, що наказом КП "ВУЖКГ-1" від 06.06.2018 № 75-ВК ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водія автовишки починаючи з 21.06.2018. ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується довідкою Білоцерківського міжрайонного МСЕК до акту огляду медико - соціальною експертною комісією від 01.07.2010 серії КИО - 1 №354573. Інвалідність встановлено довічно.

Також, відповідно до наказу КП "ВУЖКГ-1" від 31.07.2018 № 95-ВК про прийняття на роботу, ОСОБА_2 , який згідно витягу Білоцерківського міжрайонного МСЕК із акту огляду у медико - соціальною експертною комісією до довідки серії КИО -1 № 186788 від 04.03.2003 має ІІІ групу інвалідності (захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС), із терміном дії "довічно".

Разом із цим, згідно наказу КП "ВУЖКГ-1" від 01.08.2007 № 4-К про прийняття на роботу ОСОБА_3 , якій встановлено інвалідність ІІІ групи (загальне захворювання), що підтверджено довідкою Білоцерківської міжрайонної МСЕК до акта огляду медико - соціальною експертною комісією від 02.07.2013 серії КИО-1 № 0402603, прийнято на роботу на посаду машиніста котлів 3 розряду з 01.08.2007 та відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 . На вказаній посаді працює по теперішній час.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідач за період з січня по грудень 2019 року щомісячно подавав до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості звіти за формою №3-ПН про наявність у підприємства вакансій на посади двірника, вантажника сміттєвоза та електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. Вищезазначені звіти були прийняті Білоцерківським МРЦЗ, що підтверджується його вхідним штемпелем.

Отже, судом встановлено факт подання відповідачем щомісячної звітності про попит на робочу силу за формою № 3-ПН до центру зайнятості за вказаний період, в якій зазначено наявність вакансій для інвалідів, тобто, проінформовано центр зайнятості про наявність вільних вакансій та можливість працевлаштування інвалідів.

Суд звертає увагу, що обов`язок працедавця по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Такий обов`язок згідно статті 18 Закону № 875-ХІІ покладено на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 по справі № 815/2382/16, від 26.06.2018 по справі № 806/1368/17, від 10.07.2018 по справі № 818/565/17, від 10.07.2018 по справі № П/811/722/17.

Відтак, суд вважає, що відповідачем вжито всі заходи по забезпеченню працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році, відповідно до відповідача не може бути застосовано адміністративно - господарські санкції та пеня.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Наведені норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивачем під час розгляду справи не надано.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, чинні на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Оскільки спір вирішено не на користь суб`єкта владних повноважень, в силу вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, адреса місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд.72) до Комунальне підприємство "Виробниче управління житлово - комунального господарства - 1" (, адреса місцезнаходження: 09161, Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Лесі Українки, буд. 20-А) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 13 вересня 2019 року