Справа № 420/2352/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2352/19

Категорія:108020000 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Час і місце ухвалення: 9:49, м. Одеса

Дата складання повного тексту: 18.06.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з метою підтвердження заявленої вартості автомобіля, після його випуску у вільний обіг, позивач надала до Одеської митниці ДФС заяву про скасування рішення про коригування заявленої митної вартості №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року разом з додатковими документами: копією контракту №001197 від 20 вересня 2018 року та копією листа від "USA InterCargo LLC".

Проте, 02 квітня 2019 року Одеська митниця ДФС, розглянувши заяву позивача, надала відповідь в якій зазначила, що підстав для скасування рішення про коригування заявленої митної вартості від 29 грудня 2018 року №UA500000/2018/000079/2 - немає.

Позивач не погоджуючись з висновками відповідача щодо необхідності обрання другорядного методу оцінки вартості автомобіля та безпосередньо самою вартістю автомобіля, вважає, що рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що в документах, які надані позивачкою до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією №UA500650/2018/065644 від 07 грудня 2018 року містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано додаткових документів, які були витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст. 53 МК України, то відповідач вважає, що були підстави для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Також позивачем до суду першої інстанції надано відповідь на відзив, який обґрунтовано тим, що відповідачем не було зазначено, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими або мають розбіжності.

Крім того, в графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів міститься лише посилання на цінову інформацію щодо певних нібито ідентичних товарів, втім конкретного посилання на ідентичний товар, вказаний у митних деклараціях - немає.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 суму судових витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

В апеляційній скарзі Одеської митниці ДФС ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення митної вартості у відповідності до умов ч.1 ст. 54 МК України та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МК України додаткові документи;

- у рішенні про коригування митної вартості №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року наведено достатнє обґрунтування причин, причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цих рішеннях про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості;

- гонорар адвокату Бойко А.В. за надану правову допомогу у розмірі 15 000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для позивача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не подано доказів відображення адвокатом Бойко А. В. доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятих осіб, отриманих від ОСОБА_1 шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть ФОП, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Одеської митниці ДФС, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

20 вересня 2018 року між ОСОБА_1 (клієнт) та "USA InterCargo LLC" (виконавець) укладено контракт №001197.

В п.1.1. контракту №001197, зазначено, що даний контракт регулює взаємовідносини сторін по наданню виконавцем послуг по купівлі автомобіля або запчастин автомобіля на території США, надання консультацій по грошовому переказу оплати, по організації доставки автомобіля або запчастин. Інформація про вантаж: 2014 MERCEDES-BENZ C Vin#НОМЕР_1 lot#22449168.

Відповідно п.5.4. контракту №001197 усі платежі повинні надійти на банківський рахунок виконавця: PNC Bank 21 Rangeline Rd, Carmenl, IN 46032 SWIFT: HATRUS44GTM Routing No: .

Згідно п.6.1. контракту №001197 компанія при перевезенні вантажу, страхує контейнери з вантажем мінімально, з максимальним страховим полісом 500 доларів США. Виконавець не купує додаткове страхування вантажу, якщо інше не зазначено в контракті.

На виконання умов контракту №001197, автомобіль 2014 року MERCEDES-BENZ C 250, VIN: НОМЕР_1 , лот №22449168 був викуплений на страховому аукціоні ІААІ компанією InterCargo USA на користь ОСОБА_1 за ціною 5 580 доларів США, включаючи збір аукціону. Домовленість про покупку лота була досягнута шляхом листування по електронній пошті з клієнтом. У той же час, клієнтом була здійснена оплата авансової вартості в розмірі 2 520 доларів США за придбання автозапчастин для даного автомобіля. Вартість доставки даного авто, склала 400 доларів США.

07 грудня 2018 року для здійснення митного оформлення автомобіля Mercedes-Benz С 2014 року випуску VIN НОМЕР_2 до Одеської митниці ДФС позивачкою було подано митну декларацію №UA500650/2018/065644, відповідно до якої заявлена митна вартість автомобіля була зазначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, а саме за ціною у розмірі 5 980 доларів США.

Разом з митною декларацією №UA500650/2018/065644 на вимогу відповідача про надання додаткових документів, позивачем було надано: копія паспорту та ІПН; копію контракту №001197 від 20.09.2018 року; копія листа USA InterCargo LLC; копія квитанції від 04 грудня 2018 року (передоплата за митне оформлення) на суму 61 300 грн.; копія акту про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 24 листопада 2018 року; скріншот з особистого кабінету на сайті аукціону від 25 вересня 2018 року; копія інвойсу від 23 вересня 2018 року; копія довідки про здійснення SWIFT платежу; копія транспортної накладної (коносаменту) від 10 жовтня 2018 року; копія наряду від 21 листопада 2018 року; копія звіту про незалежну оцінку авто з додатками від 04 грудня 2018 року; копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля (Title); копія довідки ТОВ "ЦЕНТР АВТО" для митного оформлення від 04 грудня 2018 року; копія договору на здійснення брокерського декларування від 17 листопада 2018 року.

За результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до МК України, поданих 07 грудня 2018 року, Одеською митницею ДФС прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2018/01214, у зв`язку з тим, що митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів зазначених у ст.ст. 58, 59, 60, 61, 62, 63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена з використанням способів, які не суперечать законом України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (GAAT), другорядним методом - резервним.

29 грудня 2018 року Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості автомобіля за другорядним методом №UA500000/2018/000079/2, відповідно до рядка 30, загальна вартість автомобіля склала 14 189 доларів США.

З метою митного оформлення автомобіля, 30 січня 2019 року позивачем здійснено доплату митних платежів у розмірі 73 400 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 30 січня 2019 року.

30 січня 2019 року відповідачем здійснено митне оформлення автомобіля та випущеного його у вільний обіг за митною декларацією №UA500650/2019/002599.

З метою підтвердження заявленої нею вартості автомобіля, після його випуску у вільний обіг, ОСОБА_1 надала до Одеської митниці ДФС заяву про скасування рішення про коригування митної вартості №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року.

Листом від 04 квітня 2019 року за №2912/10/15-70-19-01-07 Одеська митниця ДФС повідомила позивачку, що на даний час в Одеській митниці ДФС підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року відсутні.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість ОСОБА_1 підтвердила заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого Одеською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товарів.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що наданими позивачкою документами, фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що вимоги представника позивачки про стягнення судових витрат з відповідача на суму 15 000 грн. підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78, 132, 134 КАС України, ст.ст. 49, 53-55, 57, 58, 248 МК України.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 248 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч.1 ст. 257 МК України).

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст. 58 МК України).

Відповідно ч.1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Судова колегія звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень ч.3 ст. 58 МК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї ст.; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої ст. 58 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно ч.2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій ст. 58 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 58 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст. 53 МК України).

Частиною 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій ст..

З аналізу положень ст. 53 МК України належить зробити висновок, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням ч.3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас ч.3 ст. 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ ("Митна вартість товарів та методи її визначення") МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Судова колегія не приймає посилання апелянта на те, що документи надані позивачем містили розбіжності, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та у рішенні про коригування митної вартості №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року наведено достатнє обґрунтування причин, причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, зважаючи наступне.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz С 2014 року випуску VIN НОМЕР_2 був викуплений на страховому аукціоні IAAI компанією InterCargo USA на користь ОСОБА_1 , відповідно до умов укладеного контракту №001197 від 20 вересня 2018 року за 5 580 доларів США, доставка вказаного автомобіля коштувала 400 доларів США, інша частина SWIFT платежу у розмірі 2 520 доларів США була оплатою авансової вартості придбання автозапчастин для даного автомобіля. На підтвердження здійснення зазначених витрат та переказу коштів у загальному розмірі 8 500 доларів США, позивачкою надано до суду та відповідачу копію виписки з ПриватБанку про здійснення SWIFT платежу на суму 8 500 доларів США(а.с.26).

Крім того, у експертному звіті, виданий ФОП Стрельченко, також наявний розрахунок вартості відновлювального ремонту досліджуваного т/з, пошкодженого в результаті ДТП, проведений в калькуляції, згідно якого загальна вартість ремонту складає 8 186,19 доларів США

Також позивачем на вимогу Одеської митниці ДФС надано додаткові документи на підтвердження митної вартості вищезазначеного т/з, а саме: копія паспорту та ІПН (а.с.14-18); копію контракту №001197 від 20 вересня 2018 року (а.с.54-56); копія листа USA InterCargo LLC (а.с.19); копія квитанції від 04 грудня 2018 року (передоплата за митне оформлення) на суму 610 300 грн. (а.с.20); копія квитанції від 30 січня 2019 року (передоплата за митне оформлення) на суму 73 400 грн. (а.с.21); копія акту про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 24 листопада 2018 року (а.с.22-23); скріншот з особистого кабінету на сайті аукціону від 25 вересня 2018 року (а.с.24); копія інвойсу від 23 вересня 2018 року (а.с.25); копія довідки про здійснення SWIFT платежу (а.с.26); копія транспортної накладної (коносаменту) від 10 жовтня 2018 року (а.с.27-29); копія нараду від 21 листопада 2018 року (а.с.30); копія звіту про незалежну оцінку авто з додатками від 04 грудня 2018 року (а.с.31-39); копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля (Title) (а.с.40-41); копія довідки ТОВ "ЦЕНТР АВТО" для митного оформлення від 04 грудня 2018 року (а.с.42); копія договору на здійснення брокерського декларування від 17 листопада 2018 року (а.с.43-45).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позивачем доведено належними доказами та достатніми доказами, у відповідності до ст. 53 МК України, митну вартість вищезазначеного т/з.

Крім того, за правилами п.п.2, 4 ч.3 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч.7 ст. 55 цього Кодексу; оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених ст. 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.

Враховуючи наведену вище норму закону, судова колегія вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо відсутності спору у даній справі, оскільки положеннями ст. 52 МК України передбачено право, а не обов`язок декларанта на випуск у вільний обіг товарів за умови сплати митних платежів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. При цьому позивач скористався законодавчо встановленим правом судового оскарження

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, про протиправність рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року.

Крім того, судова колегія вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги Одеської митниці ДФС про те, що гонорар адвокату Бойко А.В. за надану правову допомогу у розмірі 15 000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для позивача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, спів розмірності, зважаючи на наступне.

Під час вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції з врахуванням положень ст.ст. 132, 134 КАС України, з метою оцінки обґрунтованості заявленої суми витрат на правову допомогу, досліджено договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням "Грищенко та партнери Одеса" від 07 лютого 2019 року, рахунок на оплату послуг №24/10-2 від 24 жовтня 2018 року, акт про надання послуг від 20 квітня 2019 року адвокатським об`єднанням "Грищенко та партнери Одеса" надання правової допомоги у вигляді юридичних послуг, а ОСОБА_1 її прийняла на підставі договору від 07 лютого 2019 року, а саме: надання первинної консультації щодо питання про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року (2 години роботи адвоката) - 3 000 грн.; аналіз судової практики та оцінка правової позиції (4 години роботи адвоката) - 6 000 грн.; написання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29 грудня 2018 року (4 години роботи адвоката) - 6 000 грн., загальна вартість наданих юридичних послуг складає 15 000 грн., а також враховано, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатами, обсягом наданих послуг.

Таким чином, судова колегія зазначає, що належними й допустимими доказами підтверджено понесені витрати на правничу допомогу позивачем, які є співмірними з огляду на складність справи, час витрачений представником на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг цих послуг тощо.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи, обставинами та вищезазначеними нормами законодавства, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.