Справа № 824/749/19-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/749/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (далі- позивач) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці (далі - відповідач) щодо не розгляду скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 15.04.2019р. №10 (Вх. від 18.04.2019р. №4499/2-ДП-19) на постанову начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича від 04.04.2019р. №ЧВ-620/19/10/НД/АВ/П//ІП-ФС/137;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці вчити певні дії - розглянути скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 15.04.2019р. №10 (Вх. від 18.04.2019р. №4499/2-ДП-19) на постанову начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича від 04.04.2019р. №ЧВ-620/19/10/НД/АВ/П/ІП-ФС/137.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 04.04.2019р. начальник Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцак Іван Григорович виніс постанову №ЧВ-620/19/10/НД/АВ/П/ІП-ФС/137, якою притягнув його до фінансової відповідальності. Позивач не погодившись із прийнятим рішенням оскаржив його до Державної служби України з питань праці, на що отримав відповідь, в якій зазначено про неможливість оскарження постанови про накладення штрафу до Держпраці та її територіальних органів.

Позивач вважає відмову відповідача розглядати скаргу на постанову її територіального органу протиправною з огляду на те, що за приписами Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007р. №877-V (далі - Закон №877) суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю). У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку.

На думку позивача, обґрунтування відповідача щодо неможливості розгляду поданої ним скарги за нормами Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. №509 (далі - Порядок №509) є незаконними. У зв`язку з цим, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Держпраці щодо не розгляду його скарги та зобов`язати її розглянути.

Ухвалою суду від 05.07.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Вказує на те, що відповідно до пункту 10 Порядку №509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку, про що позивача було проінформовано у відповіді Держпраці від 20.05.2019р. Зазначає, що постанова про накладення штрафу (фінансової санкції за порушення законодавства про працю) не є рішенням, порядок оскарження якого належить до предмету регулювання Закону №877. Крім того зазначає, що трудові відносини не входять до відносин у сфері господарської діяльності. У зв`язку з цим вказує, що посилання позивача на положення Закону №877 є помилковим у даних правовідносинах, оскільки вони не передбачають та не унормовують порядок оскарження рішень до вищих за ієрархією органів державного нагляду (контролю).

З указаних підстав, відповідач вважає, що ним не було допущено бездіяльності при розгляді скарги позивача, натомість така скарга була розглянута належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, у межах повноважень Держпраці, про що заявнику надано повну та обґрунтовану відповідь.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем, який здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.11).

Начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцаком Іваном Григоровичем 04.04.2019р. прийнято постанову №ЧВ-620/19/10/НД/АВ/П/ІП-ФС/137, якою на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю накладено штраф в розмірі 4173,00грн. (а.с.12).

Не погодившись з прийнятим щодо нього рішенням ОСОБА_1 15.04.2019р. направив до Державної служби України з питань праці скаргу, у якій зазначив про порушення, допущені посадовими особами Управління Держпраці в Чернівецькій області в ході проведеного щодо нього інспекційного відвідування та в ході прийняття постанови про накладення штрафу, у зв`язку з чим просив визнати незаконною та скасувати постанову від 04.04.2019р. №ЧВ-620/19/10/НД/АВ/П/ІП-ФС/137 про накладення на нього штрафу, прийняту начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцаком І.Г. (а.с.13-15).

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 Державна служба України з питань праці направила позивачу відповідь, оформлену листом від 20.05.2019р. №4126/3/4.3-ДП-19, у якій серед іншого повідомлено про те, що можливість оскарження постанови про накладення штрафу до Держпраці або її територіальних органів Порядком №509 не передбачена. При цьому, у листі також указано, що постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

З такою відповіддю позивач не погоджується, вважає, що відповідачем було допущено бездіяльність в частині не розгляду його скарги на постанову про накладення на нього штрафу, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007р. №877-V (далі - Закон №877-V).

Так, за приписами статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Відповідно до п.п.5 п.4 Положення про Управління Державної служби України з питань праці у Чернівецькій області (далі - Управління), затвердженого наказом Мінсоцполітики від 03.08.2018р. №84 Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. У відповідності до п.п.50 цього ж пункту Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Тобто, відповідач є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, тоді як Управління Державної служби України з питань праці у Чернівецькій області є територіальним органом Держпраці, який здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними та фізичними особами.

Статтею 10 Закону №877-V передбачено права суб`єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), серед яких, зокрема, оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб.

У зв`язку з цим, суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю). У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку (ст.21 Закону №877-V).

Поряд із цим, зазначеним законом не визначено чіткого порядку розгляду центральним органом виконавчої влади скарг на рішення органів державного нагляду (контролю), що дає підстави для висновку, що наведеною вище нормою передбачено обов`язок центрального органу виконавчої влади діяти виключно у законодавчо визначеному полі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач виходить із того, що ст.21 Закону №877-V не надає Держпраці як центральному органу виконавчої влади у сфері державного нагляду (контролю) дискреційних повноважень, тобто можливості діяти на власний розсуд, при розгляді скарг на рішення органів державного нагляду (контролю), а чітко визначає обов"язок розглядати такі скарги.

З матеріалів справи видно, що відповідачем розглянуто скаргу позивача на постанову територіального органу Держпраці. У наданій на скаргу відповіді зазначено, що на підставі матеріалів, поданих підприємцем та Управлінням Держпраці встановлено, що за результатами розгляду справи щодо ОСОБА_1 уповноваженою особою Управління Держпраці Луцаком І.Г. винесено постанову, без урахування того, що припис в установлений у ньому строк підприємцем виконано. Таким чином встановлено, що в ході розгляду справи щодо ОСОБА_1 про накладення на нього штрафу уповноваженою особою Управління Держпраці допущено порушення пункту 28 Порядку розгляду справ про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Наказом Управління Держпраці від 22.09.2017р. №325. З приводу вказаної обставини скаржнику повідомлено, що Державною службою України з питань праці розглядається питання щодо ініціювання дисциплінарного провадження відносно начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака І.Г. , а останнього зобов`язано розглянути питання про застосування заходів дисциплінарного впливу до винних посадових осіб Управління Держпраці, які допустили наведені вище порушення.

В свою чергу, позивач у направленій до відповідача скарзі просив скасувати прийняту щодо нього постанову про накладення штрафу та вважає, що в цій частині відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді вказаного питання.

З приводу вказаного суд зазначає наступне.

Накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення здійснюється у відповідності до Порядку №509.

Згідно з п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (п.4 Порядку №509).

За правилами п.10 Порядку №509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

З наведеного слідує, що оскарження постанови про накладення штрафу безальтернативно допускається виключно в судовому порядку. При цьому, у наданій позивачу відповіді відповідачем роз`яснено останньому про вказану вище обставину.

Таким чином, зважаючи на наведені вище положення чинного законодавства, суд доходить висновку про те, що відповідачем в межах наданих Законом №877-V розглянуто скаргу позивача та надано обґрунтовану відповідь, при цьому відсутність у нього повноважень на скасування постанови про накладення штрафу, прийнятої на підставі акту інспекційного відвідування у відповідності до Порядку №509, не може розцінюватися як протиправна бездіяльність, на яку посилається позивач.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а судовому захисту підлягає порушене право позивача. Спосіб захисту обирається позивачем самостійно, проте обраний спосіб має забезпечити ефективний захист прав, свобод, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач, обґрунтовуючи наявність у нього порушеного права, вбачає таке порушення в тому, що відповідачем не розглянуто його скаргу на прийняту щодо нього постанову про накладення штрафу, а відтак допущено бездіяльність, у зв`язку з цим, просить суд зобов`язати Державну службу України з питань праці розглянути зазначену скаргу.

Однак, судом в ході розгляду справи не було встановлено будь-якого порушення права позивача з боку відповідача.

В силу ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може, зокрема, прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Разом з тим, підстави для задоволення позову існують тоді, коди судом встановлено, що діями або бездіяльністю відповідача порушено права позивача.

Враховуючи відсутність такого порушеного права, суд не вбачає підстав для обрання будь-якого належного способу його поновлення, в тому числі зобов`язання відповідача розглянути скаргу від 15.04.2019р. №10 на постанову начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича від 04.04.2019р. №ЧВ-620/19/10/НД/АВ/П/ІП-ФС/137.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Державна служба України з питань праці (, вул.Десятинна, 14, м.Київ, 01601.)

Суддя Кушнір В.О.