Справа № 520/469/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 р.Справа № 520/469/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, повний текст складено 22.04.19 року по справі № 520/469/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геосат Плюс"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Геосат Плюс у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.12.2018р. №1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України від 12.12.2018р. №1 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1.022.513 грн. 75 коп. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геосат Плюс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 15337,71 грн.

ГУ ДФС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу , вважає рішення таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, що в силу положень ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог . Судом першої інстанції під час розгляду справи не враховано: наявність податкової інформації, яка свідчить про неможливість виконання господарських операцій наявними трудовими ресурсами, основними засобами; невідповідність придбаного та реалізованого товару за даними Єдиного реєстру податкових накладних; дефектність наданої первинної документації; наявність порушених кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача; ненадання документів до перевірки про що свідчать запити та акти ненадання документів. Не врахування вказаних обставин свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до з`ясування фактичних обставин даної справи, а судове рішення ґрунтується виключно на правовій позиції позивача без урахування доводів та пояснень, наданих представником відповідача. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 , прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Геосат плюс» відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕОСАТ ПЛЮС» подало до суду заперечення на апеляційну скаргу , вважає її не обґрунтованою, не вмотивованою та такою, що жодним чином не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду 1-ої інстанції про задоволення позову, судом першої інстанції цілком правомірно прийняті до уваги та оцінені надані позивачем належні та допустимі докази, правильно встановилені обставини справи та ухвалено судове рішення від 17.04.2019 року з додержанням норм матеріального та процесуального права, а ГУ ДФС у Харківській області в апеляційній скарзі не навів жодних мотивів та не надав відповідних доказами, в підтвердження обґрунтованості своєї позиції та достатніх для скасування рішення суду. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року залишити без змін.

Сторони по справі в розумінні вимог КАС України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що з 01.10.2018р. по 05.10.2018р. працівниками контролюючого органу - ГУ ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ Геосат Плюс з питань дотримання податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ ВФ Агро Терра за жовтень 2016р., з ТОВ Укрпром-обладнання за липень 2017р., з ТОВ Манхетн-Сервіс за лютий 2018р., з ТОВ Омега Некст Груп за лютий 2018р., з ТОВ Зета Прайм за грудень 2017р., з ТОВ Аталант Ніко за липень 2017р., з ТОВ Інкомглобал Альянс за грудень 2017р., з ТОВ Мілт за липень 2017р., з ТОВ Амегатехнозерн за січень 2018р. , за результатами якої складено акт від 12.10.2018р. №4278/20-40-14-11-11/24337508 .

Перевіркою встановлено правопорушення позивачем : п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. внаслідок чого завищено податковий кредит на суму ПДВ 818.011,00грн., в т.ч. в жовтні 2016р. у сумі 22.594,00 грн., в липні 2017р. у сумі 65.966,00грн., в серпні 2017р. у сумі 43.866,00грн., в січні 2018р. у сумі 10.694,00грн., в лютому 2018р. у сумі 674.891,00грн., що призвело до заниження податку на додану вартість до сплати на суму ПДВ 818.011, грн., в т.ч. жовтні 2016р. у сумі 22.594,00 грн., в липні 2017р. у сумі 65.966,00 грн., в серпні 2017р. у сумі 43.866,00грн., в січні 2018р. у сумі 10.694,00грн., в лютому 2018р. у сумі 674.891,00 грн.

12.12.2018р. на підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області були прийнято податкове повідомлення-рішення №1 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1.022.530,75 грн. (основний платіж 818.011,00 грн., штраф 204.502,75 грн.).

Фактичними підставами для висновку податкового органу слугувало наступне : 1) узагальнення податкової інформації, 2) відомості судових актів у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, 3) пояснення засновника, директора, бухгалтера ТОВ ВФ Агро Терра, 4) Єдиний реєстр податкових накладних, 5) відсутність оборотно-сальдових відомостей, актів прийому-передачі товару, документів щодо здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт у пунктах завантаження/розвантаження товару, сертифікатів відповідності, паспорту якості, паспорту продукції чи інших документів, які підтверджують, що якість придбаного товару відповідає затвердженим стандартам, 6) не надання у повному обсязі ТТН та складення ТТН з порушенням порядку їх заповнення, 7) відсутність згоди ТОВ Геосат Плюс на передачу своїх зобов`язань та прав контрагента третій стороні.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Зазначені приписи Податкового кодексу України узгоджуються з вимогами Закону України «Про податок на додану вартість», що діяв до набрання чинності кодексом.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1 та 2 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

Пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Матеріали справи свідчать , що позивач в перевіряємий період мав господарські взаємовідносини з ТОВ ВФ АГРО ТЕРРА , ТОВ МІЛТ, ТОВ УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ, ТОВ АТАЛАНТ НІКО, ТОВ ЗЕТА ПРАЙМ, ТОВ ІНКОМГЛОБАЛ АЛЬЯНС, ТОВ АМЕГАТЕХНОЗЕРН, ТОВ ОМЕГА НЕКСТ ГРУП, ТОВ МАНХЕТН СЕРВІС .

В підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ ВФ АГРО ТЕРРА подано до суду: договір № ПК11010, податкові накладні: № 22 від 12.10.2016 року на загальну суму 78 782,16 грн. у т.ч. ПДВ 13 130, 36 грн.; № 23 від 13.10.2016 року на загальну суму 56 783, 16 грн. у т.ч. ПДВ 9 463, 86 грн.; рахунки-фактури № 1-1210 від 12.10.2016 року та № 4-1310 від 13.10.2016 року; видаткові накладні № 1-1210 від 12.10.2016 року та № 4-1310 від 13.10.2016 року; товарно-транспортні накладні: № 1-1210 від 12.10.2016 року та № 4-1310 від 13.10.2016 року; оборотно-сальдова відомість; платіжні доручення: № 412 від 26.10.2016 року, № 418 від 03.11.2016 року, № 434 від 14.11.2016 року.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

В підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ МІЛТ подано до суду: договір № ПК10307, податкові накладні: № 119 від 03.07.2017 року на загальну суму 39 540,86 грн. у т.ч. ПДВ 6 590,14 грн.; № 156 від 04.07.2017 року на загальну суму 30 934,92 грн. у т.ч. ПДВ 5 155,82 грн.; рахунки-фактури: № 119/307 від 03.07.2017 року, № 156/407 від 04.07.2017 року; видаткові накладні: № 119/307 від 03.07.2017 року, № 156/407 від 04.07.2017 року; товарно-транспортні накладні: № 119/307 від 03.07.2017 року, № 156/407 від 04.07.2017 року; оборотно-сальдова відомість; платіжне доручення № 224 від 21.07.2017 року.

Оплата позивачем здійснювалася на користь ТОВ ЗОРАКС СОЛЮШЕН ГРУП, якому відступлено право вимоги по договору № ПК 10307 від 03.07.2017 року). ТОВ МІЛТ в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило лист від 05.07.2017 року № 05/07-1 про надання згоди на підписання договору про відступлення права вимоги по договору № ПК 10307 від 03.07.2017 року, ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС своїм листом від 07.07.2017 року № 41/1 повідомило про свою згоду на підписання такого договору. В свою чергу, згідно вимог діючого законодавства, ТОВ МІЛТ в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило повідомлення від 12.07.2017 року про відступлення права вимоги, в якому вказало реквізити нового кредитора.

Таким чином, наявність вказаних документів спростовують твердження контролюючого органу про порушення позивачем умов п. 10.3 п. 10 договору № ПК 10307 від 03.07.2017 року, як це зазначено на сторінці 10 акту перевірки.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

В підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ подано до суду: договір № ПК12606; податкові накладні: № 95 від 03.07.2017 року на загальну суму 96 801,36 грн. у т.ч. ПДВ 16 133,56 грн.; № 96 від 03.07.2017 року на загальну суму 43 859, 16 грн. у т.ч. ПДВ 7 309,86 грн.; № 97 від 03.07.2017 року на загальну суму 68 273,74 грн. у т.ч. ПДВ 11 378,96 грн.; № 98 від 03.07.2017 року на загальну суму 51 089,16 грн. у т.ч. ПДВ 8 514, 86 грн.; № 99 від 03.07.2017 року на загальну суму 65 297, 88 грн. у т.ч. ПДВ 10 882,98 грн.; № 146 від 03.07.2017 року на загальну суму 33 943, 10 грн. у т.ч. ПДВ 5 657, 18 грн.; № 149 від 03.07.2017 року на загальну суму 59 821, 75 грн. у т.ч. ПДВ 9 970, 29 грн.; рахунки-фактури: № 95 від 03.07.2017 року, № 96 від 03.07.2017 року, № 97 від 03.07.2017 року, № 98 від 03.07.2017 року, № 99 від 03.07.2017 року, № 146 від 03.07.2017 року, № 149 від 03.07.2017 року; видаткові накладні: № 95 від 03.07.2017 року, № 96 від 03.07.2017 року, № 97 від 03.07.2017 року, № 98 від 03.07.2017 року, № 99; товарно-транспортні накладні: № 95 від 03.07.2017 року, № 96 від 03.07.2017 року, № 97 від 03.07.2017 року, № 98 від 03.07.2017 року, № 99 від 03.07.2017 року, № 146 від 03.07.2017 року, № 149 від 03.07.2017 року; оборотно-сальдова відомість; платіжні доручення: № 226 від 26.07.2017 року, № 227 від 26.07.2017 року, № 228 від 27.07.2017 року, № 234 від 31.07.2017 року, № 262 від 31.08.2017 року.

Оплата позивачем здійснювалася на користь ТОВ ЗОРАКС СОЛЮШЕН ГРУП, якому відступлено право вимоги по договору № ПК 12606 від 26.06.2017 року. ТОВ УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило лист від 07.07.2017 року № 1-07/07 про надання згоди на підписання договору про відступлення права вимоги по договору № ПК 12606 від 26.06.2017 року, ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС своїм листом від 12.07.2017 року № 45/1 повідомило про свою згоду на підписання такого договору. В свою чергу, згідно вимог діючого законодавства, ТОВ УКРПРОМ-ОБЛАДНАННЯ в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило повідомлення від 18.07.2017 року про відступлення права вимоги, в якому вказало реквізити нового кредитора.

Таким чином, наявність вказаних документів спростовують твердження контролюючого органу про порушення позивачем умов п. 10.3 п. 10 договору № ПК 12606 від 26.06.2017 року, як це зазначено на сторінці 17 акту перевірки.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ АТАЛАНТ НІКО подано до суду: договір № ПК11407, податкові накладні: № 20 від 19.07.2017 року на загальну суму 29 910, 88 грн. у т.ч. ПДВ 4 985, 15 грн.; № 21 від 19.07.2017 року на загальну суму 70 330, 26 грн. у т.ч. ПДВ 11 721, 71 грн.; № 22 від 19.07.2017 року на загальну суму 34 136, 87 грн. у т.ч. ПДВ 5 689, 48 грн.; № 23 від 19.07.2017 року на загальну суму 35 055,67 грн. у т.ч. ПДВ 5 842, 61 грн.; рахунки-фактури: № 1907/20 від 19.07.2017 року, № 1907/21 від 19.07.2017 року, № 1907/22 від 19.07.2017 року, № 1907/23 від 19.07.2017 року; видаткові накладні: № 1907/20 від 19.07.2017 року, № 1907/21 від 19.07.2017 року, № 1907/22 від 19.07.2017 року, № 1907/23 від 19.07.2017 року; товарно-транспортні накладні: № 1907/20 від 19.07.2017 року № 1907/21 від 19.07.2017 року, № 1907/22 від 19.07.2017 року, № 1907/23 від 19.07.2017 року; оборотно-сальдова відомість; платіжні доручення: № 243 від 09.08.2017 року, № 270 від 08.09.2017 року, № 271 від 11.09.2017 року.

Оплата позивачем здійснювалася на користь ТОВ АЛЬГАЙТМЕР ТРЕЙД СІНТЕЗИС, якому відступлено право вимоги по договору № ПК 11407 від 14.07.2017 року. ТОВ АТАЛАНТ НІКО в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило лист від 21.07.2017 року № 2107/2 про надання згоди на підписання договору про відступлення права вимоги по договору № ПК 11407 від 14.07.2017 року, ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС своїм листом від 26.07.2017 року № 48/1 повідомило про свою згоду на підписання такого договору. В свою чергу, згідно вимог діючого законодавства, ТОВ АТАЛАНТ НІКО в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило повідомлення від 02.08.2017 року про відступлення права вимоги, в якому вказало реквізити нового кредитора.

Таким чином, наявність вказаних документів спростовують твердження контролюючого органу про порушення позивачем умов п. 10.3 п. 10 договору № ПК 11407 від 14.07.2017 року, як це зазначено в акті перевірки

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ ЗЕТА ПРАЙМ подано до суду: договір № ПК11412; податкові накладні: № 21 від 20.12.2017 року на загальну суму 84 854,28 грн. у т.ч. ПДВ 14 142,38 грн.; № 27 від 21.12.2017 року на загальну суму 80783,40 грн. у т.ч. ПДВ 13463,90 грн.; рахунки-фактури: № 7-1812 від 18.12.2017 року, № 8-1912 від 19.12.2017 року; видаткові накладні: № 7-1812 від 18.12.2017 року, № 8-1912 від 19.12.2017 року; товарно-транспортні накладні: № 7-1812 від 18.12.2017 року, № 8-1912 від 19.12.2017 року; оборотно-сальдова відомість; платіжні доручення: № 12 від 09.01.2018 року, № 6 від 25.01.2018 року, № 25 від 29.01.2018 року.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ ІНКОМГЛОБАЛ АЛЬЯНС подано до суду: договір № ПК11512; податкові накладні: № 21 від 20.12.2017 року на загальну суму 84 854,28 грн. у т.ч. ПДВ 14 142,38 грн.; № 27 від 21.12.2017 року на загальну суму 80 783,40 грн. у т.ч. ПДВ 13 463,90 грн.; рахунки-фактури № 2012-21 від 20.12.2017 року, № 2112-27 від 21.12.2017 року; видаткові накладні: № 2012-21 від 20.12.2017 року, № 2112-27 від 21.12.2017 року; товарно-транспортні накладні: № 2012-21 від 20.12.2017 року, № 2112-27 від 21.12.2017 року; оборотно-сальдова відомість; платіжні доручення: № 11 від 09.01.2018 року, № 41 від 12.02.2018 року, № 44 від 13.02.2018 року.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ АМЕГАТЕХНОЗЕРН подано до суду: договір № ПК11101; податкова накладна № 24 від 16.01.2018 року на загальну суму 52 255, 39 грн. у т.ч. ПДВ 8709, 23 грн.; рахунок-фактура № 16015 від 16.01.2018 року; видаткова накладна № 16017 від 16.01.2018 року; товарно-транспортна накладна № 16017 від 16.01.2018 року; оборотно-сальдова відомість; платіжні доручення: № 39 від 09.02.2018 року, № 47 від 19.02.2018 року

Оплата за платіжним дорученням № 47 від 19.02.2018р. позивачем здійснювалася на користь ТОВ ВЕСТ ТОРГ, якому відступлено право вимоги по договору № ПК 11101 від 11.01.2018 року). ТОВ АМЕГАТЕХНОЗЕРН в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило лист від 09.02.2018 року № 09021 про надання згоди на підписання договору про відступлення права вимоги по договору № ПК 11101 від 11.01.2018 року, ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС своїм листом від 12.02.2018 року № 5/1 повідомило про свою згоду на підписання такого договору. В свою чергу, згідно вимог діючого законодавства, ТОВ АМЕГАТЕХНОЗЕРН в адресу ТОВ ГЕОСАТ ПЛЮС направило повідомлення від 14.02.2018 року про відступлення права вимоги, в якому вказало реквізити нового кредитора.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ ОМЕГА НЕКСТ ГРУП подано до суду: договір № ПК13001; податкові накладні: № 2 від 05.02.2018 року на загальну суму 130 883,40 грн. у т.ч. ПДВ 21 813,40 грн.; № 3 від 05.02.2018 року на загальну суму 137 643,00 грн. у т.ч. ПДВ 22 940,50 грн.; № 4 від 05.02.2018 року на загальну суму 138 855,60 грн. у т.ч. ПДВ 23 142,60 грн.; № 5 від 05.02.2018 року на загальну суму 136 301,40 грн. у т.ч. ПДВ 22 716,90 грн.; № 6 від 05.02.2018 року на загальну суму 138 288,00 грн. у т.ч. ПДВ 23048,00 грн.; № 7 від 05.02.2018 року на загальну суму 128 355,00 грн. у т.ч. ПДВ 21 392,50 грн.; № 8 від 05.02.2018 року на загальну суму 95 202,00 грн. у т.ч. ПДВ 15 867,00 грн.; № 12 від 06.02.2018 року на загальну суму 92 846,46 грн. у т.ч. ПДВ 15 474, 41 грн.; № 13 від 06.02.2018 року на загальну суму 186 946,80 грн. у т.ч. ПДВ 31 157, 80 грн.; № 14 від 06.02.2018 року на загальну суму 149 536,80 грн. у т.ч. ПДВ 24 922, 80 грн.; № 15 від 06.02.2018 року на загальну суму 178 742,40 грн. у т.ч. ПДВ 29 790, 40 грн.; № 16 від 06.02.2018 року на загальну суму 158 473,92 грн. у т.ч. ПДВ 26 412, 32 грн.; № 17 від 06.02.2018 року на загальну суму 161 815, 02 грн. у т.ч. ПДВ 26 969,17 грн.; рахунки-фактури № 2/13001/7 від 02.02.2018 року, № 2/13001/1 від 05.02.2018 року, № 2/13001/2 від 05.02.2018 року, № 2/13001/3 від 05.02.2018 року, № 2/13001/4 від 05.02.2018 року, № 2/13001/5 від 05.02.2018 року, № 2/13001/6 від 05.02.2018 року, № 2/13001/8 від 06.02.2018 року, № 2/13001/9 від 06.02.2018 року, № 2/13001/10 від 06.02.2018 року, № 2/13001/11 від 06.02.2018 року, № 2/13001/12 від 06.02.2018 року, № 2/13001/13 від 06.02.2018 року; видаткові накладні: № 2/13001/1 від 05.02.2018 року, № 2/13001/7 від 05.02.2018 року, № 2/13001/6 від 05.02.2018 року, № 2/13001/5 від 05.02.2018 року, № 2/13001/4 від 05.02.2018 року, № 2/13001/3 від 05.02.2018 року, № 2/13001/2 від 05.02.2018 року, № 2/13001/13 від 06.02.2018 року, № 2/13001/12 від 06.02.2018 року, № 2/13001/11 від 06.02.2018 року, № 2/13001/10 від 06.02.2018 року, № 2/13001/9 від 06.02.2018 року, № 2/13001/8 від 06.02.2018 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за лютий 2018 року; товарно-транспортні накладні: № 2/13001/1 від 05.02.2018 року, № 2/13001/1 від 05.02.2018року року, № 2/13001/6 від 05.02.2018 року, № 2/13001/5 від 05.02.2018 року, № 2/13001/4 від 05.02.2018 року, № 2/13001/3 від 05.02.2018 року, № 2/13001/2 від 05.02.2018 року, № 2/13001/13 від 06.02.2018 року, № 2/13001/12 від 06.02.2018 року, № 2/13001/11 від 06.02.2018 року, № 2/13001/10 від 06.02.2018 року, № 2/13001/9 від 06.02.2018 року, 2/13001/8 від 06.02.2018 року; платіжні доручення: № 61 від 27.02.2018 року, № 73 від 05.03.2018 року, № 102 від 14.03.2018 року, № 109 від 19.03.2018 року, № 111 від 20.03.2018 року.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій з ТОВ МАНХЕТН СЕРВІС подано до суду: договір № ПК10702; податкові накладні: № 18 від 13.02.2018 року на загальну суму 96 936, 00 грн. у т.ч. ПДВ 16 156, 00 грн.; № 19 від 13.02.2018 року на загальну суму 83 774,88 грн. у т.ч. ПДВ 13 962, 48 грн.; № 20 від 13.02.2018 року на загальну суму 98 953, 54 грн. у т.ч. ПДВ 16 492, 26 грн.; № 21 від 13.02.2018 року на загальну суму 96 866,40 грн. у т.ч. ПДВ 16 144, 40 грн.; № 22 від 13.02.2018 року на загальну суму 84 625, 44 грн. у т.ч. ПДВ 14 104, 24 грн.; № 23 від 13.02.2018 року на загальну суму 137 821, 34 грн. у т.ч. ПДВ 22 970, 22 грн.; № 24 від 13.02.2018 року на загальну суму 135 273, 60 грн. у т.ч. ПДВ 22 545,60 грн.; № 28 від 13.02.2018 року на загальну суму 147 034, 20 грн. у т.ч. ПДВ 24 505, 70 грн.; № 27 від 13.02.2018 року на загальну суму 124 459, 20 грн. у т.ч. ПДВ 20 743, 20 грн.; № 25 від 13.02.2018 року на загальну суму 103 558, 37 грн. у т.ч. ПДВ 17 259, 73 грн.; № 26 від 13.02.2018 року на загальну суму 135 728, 64 грн. у т.ч. ПДВ 22 621, 44 грн.; № 36 від 15.02.2018 року на загальну суму 105 781, 80 грн. у т.ч. ПДВ 17 630, 30 грн.; № 37 від 15.02.2018 року на загальну суму 121 083,00 грн. у т.ч. ПДВ 20 180,50 грн.; № 38 від 15.02.2018 року на загальну суму 123 691, 92 грн. у т.ч. ПДВ 20 615, 32 грн.; № 39 від 15.02.2018 року на загальну суму 104 718, 60 грн. у т.ч. ПДВ 17 453, 10 грн.; № 40 від 15.02.2018 року на загальну суму 121 170,00 грн. у т.ч. ПДВ 20 195,00 грн.; № 41 від 15.02.2018 року на загальну суму 100 600, 80 грн. у т.ч. ПДВ 16 766, 80 грн.; рахунки-фактури: № 2/10702/1 від 13.02.2108 року, 2/10702/2 від 13.02.2018 року, № 2/10702/3 від 13.02.2018 року, № 2/10702/4 від 13.02.2018 року, № 2/10702/5 від 13.02.2018 року, № 2/10702/6 від 13.02.2018 року, № 2/10702/7 від 13.02.2018 року, № 2/10702/8 від 13.02.2018 року, № 2/10702/9 від 13.02.2018 року, № 2/10702/10 від 13.02.2018 року, № 2/10702/11 від 13.02.2018 року, № 2/10702/12 від 15.02.2018 року, № 2/10702/13 від 15.02.2018 року, № 2/10702/14 від 15.02.2018 року, № 2/10702/15 від 15.02.2018 року, № 2/10702/16 від 15.02.2018 року, № 2/10702/17 від 15.02.2018 року; видаткові накладні: № 2/10702/11 від 13.02.2018 року, № 2/10702/10 від 13.02.2018 року, № 2/10702/9 від 13.02.2018 року, № 2/10702/8 від 13.02.2018 року, № 2/10702/7 від 13.02.2018 року, № 2/10702/6 від 13.02.2018 року, № 2/10702/5 від 13.02.2018 року, № 2/107025/1 від 13.02.2018 року, № 2/10702/2 від 13.02.2018 року, № 2/10702/4 від 13.02.2018 року, № 2/10702/3 від 13.02.2018 року, № 2/10702/17 від 15.02.2018 року, № 2/10702/16 від 15.02.2018 року, № 2/10702/15 від 15.02.2018 року, № 2/10702/14 від 15.02.2018 року, № 2/10702/13 від 15.02.2018 року, № 2/10702/12 від 15.02.2018 року; оборотно-сальдова; товарно-транспортні накладні: № 2/10702/11 від 13.02.2018 року, № 2/10702/10 від 13.02.2018 року, № 2/10702/9 від 13.02.2018 року, № 2/10702/8 від 13.02.2018 року, № 2/10702/7 від 13.02.2018 року, № 2/10702/6 від 13.02.2018 року, № 2/10702/5 від 13.02.2018 року, № 2/10702/1 від 13.02.2018 року, № 2/10702/2 від 13.02.2018 року, № 2/10702/4 від 13.02.2018 року, № 2/10702/3 від 13.02.2018 року, № 2/10702/17 від 15.02.2018 року, № 2/10702/16 від 15.02.2018 року, № 2/10702/15 від 15.02.2018 року, № 2/10702/14 від 15.02.2018 року, № 2/10702/13 від 15.02.2018 року, № 2/10702/12 від 15.02.2018 року; платіжні доручення: № 59 від 26.02.2018 року, № 74 від 05.03.2018 року, № 97 від 13.03.2018 року, № 108 від 19.03.2018 року, № 110 від 20.03.2018 року.

Оплата вартості зазначених у первинних документах товарів проведена позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, що визнається сторонами.

Обставини щодо фактичного існування товару, використання його платником у межах власної господарської діяльності підтверджується актом перевірки та не стопростовується сторонами.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним суб`єктом в Акті не заперечені.

Колегія суддів зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є самостійною та достатньою підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Стосовно посилань апелянта на відсутність документів, що підтверджували б якість придбаної продукції ( сертифікатів відповідності тощо), колегія суддів зауважує, що сама по собі відсутність окремих документів, так само, як і помилки у їх оформленні, не є безумовною підставою для твердження про безтоварність господарських операцій, якщо з інших даних буде встановлено, що такі операції мали реальний характер.

Право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів/послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, сум ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару /послуги.

За таких обставин, зважаючи на наявність у позивача належним чином складених та зареєстрованих податкових накладних, первинних документів бухгалтерського обліку, підтвердження позивачем фактів отримання товару, його оприбуткування та використання у власній господарській діяльності, колегія суддів вважає доведеною реальність спірних господарських операцій.

Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків - покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Не виконання податкових обов`язків контрагентом платника податків не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, якщо не встановлені обставини, які свідчать про сприяння останнім у такому невиконанні.

Факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів тощо сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №817/1422/13-а, що враховується судом згідно з вимогами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З акту перевірки вбачається, що посадові особи податкового органу відобразили в акті перевірки лише суб`єктивні думки щодо контрагентів Товариства. Факт продажу товарів, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності Товариства, право на формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку.

Щодо доводу про можливу (ймовірну) протиправність господарської діяльності контрагенту, колегія суддів зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач та його контрагент є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками (як податку на прибуток, так і податку на додану вартість).

Окрім того, ч. 2 ст. 61 Конституції України закріплено принцип індивідуальної відповідальності.

Тобто, обов`язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.

Отже, у разі недотримання контрагентами Товариства податкової дисципліни має правові наслідки саме для таких контрагентів, оскільки порушення платником податків вимог податкового законодавства має персональний характер, тобто тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарських операцій.

Посилання контролюючого органу щодо не надання платником податку актів приймання-передачі товарів, то суд зазначає, що договорами поставок, які надавалися до перевірки та до матеріалів позовної заяви, взагалі не передбачений обов`язок сторін правочину складати такий первинний документ.

Щодо посилання владного органу на незазначення в товаро-транспортних накладних, виписаних контрагентами-постачальниками даних щодо номеру посвідчення водія, номеру пломби, кількості місць, масою брутто, посади особи, що отримала вантаж та відповідальної особи вантажовідправника, то суд зазначає, що дослідженні судом у судовому засіданні товаро-транспортні накладні містять інформацію про назву документу, дату складання, найменування перевізника, вантажовідправника та його адреса, вантажоодержувача та його адреса, найменування та кількість вантажу (зазначено у супровідному документі на вантаж), що дає можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження, розвантаження, прізвище водія.

Таким чином, відсутність інших даних, не зазначених у вищезазначених товаро-транспортних накладних не може бути визнана судом підставою для висновку про заниження ПДВ.

Колегія суддів при прийнятті рішення у даній справі приймає до уваги позицію Верховного суду, висловлену у постанові суду у справі № К/9901/6704/18 (804/4940/14) від 06.02.2018, зокрема, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегія суддів не бере до уваги і доводи апелянта з посиланням на податкову інформацію, що наявна в інформаційно аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.03.2018 по справі №816/809/17, від 26.06.2018 по справі №826/3006/14 та 06.02.2018 у справі №821/589/17 , які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а колегією суддів при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

При цьому, слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумними сумнівом.

Наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди.

Колегія суддів зазначає, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов`язань третіх осіб.

У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб підприємства позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.

Крім того, в акті перевірки не зазначено про проведення зустрічних перевірок по взаємодіях позивача з його контрагентами , а також в матеріалах справи відсутня інформація про наявність судових рішень про визнання нереальними господарських операцій.

Також, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції , що позивачем виконанo всі необхідні умови для формування податкового кредиту по господарських операціях з вищевказаним контрагентом з придбання ТМЦ з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесеного податкового повідомлення- рішення належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в касаційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року по справі № 520/469/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 16.09.2019 року