Справа № 160/5963/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2019 рокуСправа № 160/5963/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій,
26.06.2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/5963/19 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У судове засідання позивач не з`явилась, з урахуванням належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Подала клопотання про відкладення розгляду справи.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка будь-якого учасника справи в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
27.08.2019 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст.ст.205, 243 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Перебуває на обліку у контролюючого органу фіскальної служби з 04.10.2011 р. на загальній системі оподаткування.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань види діяльності ФОП ОСОБА_1 код КВЕД:
46.33 - оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (основний); інші:
46.18 - Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами;
46.19 - Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;
82.99 - Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.;46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41- Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 - Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту;
68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
У період з 16.04.2018 р. по 27.04.2018 р. на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05.12.2017 р. №1926-п, направлення на перевірку від 13.04.2018 р. №2242, відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» співробітником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна планова виїзна документальна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р.
1) п.177.2, п.п.177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України - заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік на суму 1313540,64грн. та 2017 р. - 1107544,40грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 р. у сумі 236437грн. та за 2017 р. - 199357,99грн.;
2) пп.2 п.1 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», в результаті чого донараховано єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на 2017 рік - 42 154,45грн.;
4) п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в жовтні 2015 р., в серпні 2016 р., вересні 2016 р. та листопаді 2016 р. на суму ПДВ 8074,60грн.
Виявлені у ході перевірки порушення обґрунтовані в акті перевірки наступним чином.
У ході перевірки правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, встановлено розбіжності. ФОП ОСОБА_1 має право включити до складу витрат в 2016 році (колонка 5 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи) суму, придбаних ТМЦ, які реалізовані, у розмірі 24452599,60грн. (25678858,36 грн. - 1226258,76грн.).
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації за 2016р., встановлено завищення витрат на суму 1226258,76грн. за рахунок включення витрат, безпосередньо не пов`язаних з отриманням доходу, чим порушено вимоги п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу.
Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи та в додатку Ф2 до декларації за 2016 р., з даними сум чистого оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, виявлені розбіжності, а саме: заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік в сумі 1313540,64грн. з причин, викладених у п.п.3.1.2 акту перевірки).
Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи та в додатку Ф2 до декларації за 2017 р., з даними сум чистого оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, виявлені розбіжності, а саме: заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік в сумі 1107544,40грн. з причин, викладених у п.п.3.1.2 акту перевірки).
Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на яких нараховується єдиний внесок за 2016 рік встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік в сумі 1313540,64грн.
Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на яких нараховується єдиний внесок за 2017 рік встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 332193грн.
На підставі висновків акту перевірки, відповідачем винесено наступні рішення:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до п.162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
За приписами норм п. 44.1 та п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
У розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно із п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).
Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.1, ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначений ст. 177 ПК України.
Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно з пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Таким чином, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Як встановлено судом, у період, що перевірявся, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . здійснювала свою підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Основним видом економічної діяльності є 46.33 - оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування та зареєстрована платником ПДВ, ЄСВ та військового збору.
У ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для донарахування позивачу зобов`язань та штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, з військового збору, єдиного внеску, стали висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 . положень Податкового кодексу України щодо визначення загального оподатковуваного доходу та документально підтверджених витрат, які пов`язані з господарською діяльністю, а саме:
- завищення у 2016 році витрат на суму 1226258,76грн. через включення до витрат, які безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу;
Щодо визначення чистого оподатковуваного доходу.
Однак, на вимогу суду позивач не надала документів зазначених в ухвалі від 05.08.2019 року про витребування доказів, також не надала доказів спростування висновку акту перевірки по вказаним порушенням.
Відтак, суд доходить висновку про те, що позивачем занижено суму отриманих доходів у 2016-2017 р.р.
Щодо документально підтверджених витрат, які пов`язані з господарською діяльністю суд зазначає наступне.
Згідно з додатком Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017р. ФОП ОСОБА_1 задекларовано 26086123,61грн. - одержаного доходу, з яких: вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, на загальну суму 25778984,85 грн., у тому числі: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції, у сумі 23709262,61грн., витрат на оплату праці 102734,11грн. та інші витрати у сумі 1966988,13 грн., амортизаційних витрат - 0,00грн.), чистого доходу - 307138,76грн.
Відтак, позивач мала включити до складу витрат в 2016 році (колонка 5 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи) суму придбаних ТМЦ, які реалізовані, у розмірі 24452599,60грн. (25678858,36 грн. - 1226258,76грн.). Розбіжність у формуванні витрат за 2016 рік склала 1226258,76грн. та виникла за рахунок включення витрат, безпосередньо не пов`язаних з отриманням доходу, чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, оскільки фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу своїх витрат суму придбаних товарно-матеріальних цінностей, що не реалізовані.
Досліджуючи питання правомірності віднесення до складу витрат на юридичні та бухгалтерські послуги, суд виходить з наступного.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений ст.177 ПК України. Згідно з п. 177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходим (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 ст.177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до пп. 177.4.1 п. 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировин, матеріалів, товарів, шо утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Згідно з пп. 177.4.4. п. 177.4 ст.177 ПК України до складу інших витрат включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, а саме витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вести бухгалтерський облік зобов`язуються лише юридичні особи. Ведення бухгалтерського обліку фізичними особами - підприємцями не передбачено.
Таким чином, документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду, та підтверджені відповідними документами.
На підтвердження понесених витрат у сумі 332193,00 грн. у спірному періоді позивачем надані договір №11/03 від 01.03.2017 р. про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку, договір №02/21 про надання юридичних послуг, договір №ЮР-01/17 від 03.01.2017 р. про надання юридичних послуг, договір №БУХ-02/17 від 03.01.2017 р. про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку, акти надання послуг №17 від 28.02.2017 р., №20 від 23.03.2017 р., №15 від 28.02.2017 р., №11 від 23.03.2017 р., платіжні доручення №149 від 23.03.2017 р., №150 від 23.03.2017 р., №88 від 01.03.2017 р., звіти про надані послуги.
Однак, позивачем не доведено, що вищевказані витрати безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу позивача.
Суд зауважує, що позивачем доводів щодо незгоди із вказаними порушеннями Податкового кодексу України у позові не зазначено та доказів на спростування висновків контролючого органу суду не надано.
Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечується.
З 1 січня 2015 року фізичні особи-підприємці є платниками військового збору з доходів, визначених статтею 163 ПК України, в тому числі і з власних доходів, відповідно до пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.
Відповідно до ст.163 ПК України оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає загальний річний оподатковуваний дохід, який включає доходи як з джерел їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст. 177 ПК України. Ставка збору складає 1,5% об`єкта оподаткування.
При цьому, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому пп. 168.2.1п.168.2 ст.168 ПК України, яким передбачено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" (далі - Закон №2464).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 5 ст. 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Згідно зі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 242-243, 245-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський