Справа № 826/12693/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2019 року № 826/12693/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання дій протиправними та скасування постанови
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі-відповідач) про визнання дій відповідача неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.10.2015 р. ВП № 47964302.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2018 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 року скасовано, справу № 826/12693/18 направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2018 року відкрито провадження в справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки рішення Окружного адміністративного суду від 17.06.2015 р. по справі № 826/11197/15 не виконано.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, однак направив до суду матеріали виконавчого провадження.

Як зазначено позивачем, про порушення своїх прав, останньому стало відомо 31.07.2018 р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 47964302.

Доказів, які б достовірно підтверджували, освіченість позивача про порушення своїх прав, ніж вказано у позовній заяві, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до частин 1-3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 року в адміністративній справі №826/11197/15 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голови Громадської організації «Союз Матерів «Захист» ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Київської міської державної адміністрації, Управління державної охорони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Президента України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, позовні вимоги задоволені частково, зокрема, зобов`язано Управління державної охорони України усунути обмеження у реалізації прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голови Громадської організації «Союз Матерів «Захист» ОСОБА_5, ОСОБА_4 на мирні зібрання біля будівлі Адміністрації Президента України (м. Київ, вулиця Банкова, 11) з урахуванням статей 1, 9 Закону України «Про державну охорону органів державної влади та посадових осіб».

23.06.2015 р. Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист, на підставі якого старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попівим Р.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2015 р. ВП № 47964302.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2015 р. по справі № 826/11197/15 встановлено спосіб і порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 року у справі № 826/11197/15: зобов`язано Управління державної охорони України усунути обмеження у реалізації прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голови громадської організації «Союз Матерів «Захист» ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на проведення мирного зібрання біля будівлі Адміністрації Президента України (м. Київ, вул. Банкова, 11) шляхом неперешкоджання проведенню такого мирного зібрання біля контрольно-пропускних пунктів, розміщених на території, державна охорона якої здійснюється військовослужбовцями Управління державної охорони України в порядку, передбаченому Законом України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а саме:

- на перетині вул. Банкової та вул. Лютеранської, 21-23;

- на вході з площі Івана Франка до будівлі Адміністрації Президента;

- на перетині вул. Інститутська, 9 та вул. Банкова, 1/10.

08.10.2015 р. відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47964302, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2015 р. № 826/11197/15 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-XIV (далі - Закон 606-XIV), який був чинним на час прийняття оскаржуваної постанови, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. (стаття 2 Закону 606-XIV).

Статтею 11 Закону 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. (стаття 6 Закону 606-XIV).

Як вже зазначалось, відповідачем 08.10.2015 р. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2015 р. № 826/11197/15, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Підстави для закічення виконавчого провадження передбачає ч. 1 ст. 49 Закону 606-XIV, відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відтак, досліджуючи наявність правових підстав для закінчння виконавчого провадження № 47964302, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2015 р. Управління державної охорони України звернулось до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження, з огляду на встановлення способу і порядку виконання судового рішення від 17.06.2015 р. по справі № 826/11197/15, згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2015 р.

Так, судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2015 р. по справі № 826/11197/15 встановлено спосіб і порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 року у справі № 826/11197/15: зобов`язано Управління державної охорони України усунути обмеження у реалізації прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голови громадської організації «Союз Матерів «Захист» ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на проведення мирного зібрання біля будівлі Адміністрації Президента України (м. Київ, вул. Банкова, 11) шляхом неперешкоджання проведенню такого мирного зібрання біля контрольно-пропускних пунктів, розміщених на території, державна охорона якої здійснюється військовослужбовцями Управління державної охорони України в порядку, передбаченому Законом України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а саме:

- на перетині вул. Банкової та вул. Лютеранської, 21-23;

- на вході з площі Івана Франка до будівлі Адміністрації Президента;

- на перетині вул. Інститутська, 9 та вул. Банкова, 1/10.

Тобто, вказаною ухвалою, яка набрала законної сили надано право, зокрема позивачу на проведення мирного зібрання біля контрольно-пропускних пунктів, розміщених на території, державна охорона якої здійснюється військовослужбовцями Управління державної охорони України в порядку, передбаченому Законом України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а саме: на перетині вул. Банкової та вул. Лютеранської, 21-23; на вході з площі Івана Франка до будівлі Адміністрації Президента; на перетині вул. Інститутська, 9 та вул. Банкова, 1/10.

Доказів перешкоджання проведення мирних зібрань, після встановлення способу і порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 року у справі № 826/11197/15, позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, діяв на підставі та в межах повноважень передбачених чинним законодавством України, у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко