Справа № 460/1509/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2019 року м. Рівне №460/1509/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідача: представник Форет Майя Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2019 № -1716.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що Головним управління ДФС у Рівненській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 № -1716, яким контролюючим органом було визначено суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб у сумі 81588,80 грн.

Проте, позивач не погоджується з правомірністю прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки сума орендної плати нарахована з урахуванням її індексації без внесення змін до договору оренди земельної ділянки. За таких умов, ОСОБА_1 констатує, що податковим органом було нараховано орендну плату за земельну ділянку з порушенням пунктів 288.1, 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Ухвалою суду від 26.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем - Головним управлінням ДФС у Рівненській області подано відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 39-44). В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що сума орендної плати з фізичних осіб, яка визначена у спірному податковому повідомленні-рішенні, була нарахована позивачу на підставі обумовленої у договорі оренди суми орендної плати з урахуванням показників коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за період з 2014 по 2018 роки.

Ухвалою суду від 24.07.2019 судове засідання у справі, з урахуванням щорічної відпустки головуючого, відкладено до 16.09.2019.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача надала пояснення аналогічні викладеним відзиві на позов. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні 16.09.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши вступні слова представників сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 14.05.2014 між територіальною громадою сіл В. Межирічі, Застав`я, Дивень, Колодіївка, в особі В.Межиріцької сільської ради (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець зобов`язався надати згідно рішення Великомежиріцької сільської ради від 18.12.2013 № 797, а орендар прийняти у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,80 га. Несільськогосподарського призначення землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для здійснення комерційної діяльності, яка знаходиться в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0218.

Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,80 га.

Пунктом 5 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 746480,00 гривень, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 789/208 від 12.12.2013.

Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,761 відсотків нормативно грошової оцінки земельної ділянки згідно протоколу земельних торгів, що складає 43002,00 грн. в рік.

Згідно з п.10 договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини орендної плати.

За умовами п.15 договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для здійснення комерційної діяльності.

Згідно з п. 42 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 7-11).

Вказаний договір був зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 13461850 від 31.05.2014 (а.с. 41-42).

Також між сторонами було погоджено Розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена (Додаток до договору оренди земельної ділянки), в якому сторонами було визначено, зокрема: площу земельної ділянки - 0,80 га; розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.05.2014 року - 746480,00 грн.; розмір щорічної орендної плати 5,761 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає - 43002,00 грн. за рік (а.с. 11).

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що Головним управлінням ДФС Рівненській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 № -1716, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 81588,80 грн. (а.с. 6).

При розрахунку розміру орендної плати, вказаної в податковому повідомленні-рішенні, контролюючий орган застосував коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 01.01.2015 - 1,249, на 01.01.2016 - 1,433, на 01.01.2017 - 1,06, на 01.01.2018 - 1,00 та 01.01.2019 - 1,00, які зазначено у листі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 № 22-28-0.22-125/2-19 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» (а.с. 56).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування.

Вирішуючи вказані спірні правовідносини, суду слід зазначити наступне.

Так, з 01.01.2011 набрав чинності ПК України, який, відповідно до п. 1.1 ст.1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПКУкраїни платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов`язок й орендаря сплачувати плату за землю у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до пункту 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК Укравїни).

Пунктом 288.5 ст. 288 ПК України встановлені обмеження щодо мінімального та максимального розміру річної суми орендної плати.

Так підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 цього пункту встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; 288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

При цьому підпунктом 288.5.3 визначено, що річна сума платежу із орендної плати може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Тобто, законодавець визначив нижню та верхню граничні межі річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Крім того, згідно з пунктом 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до пункту 289.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І : 100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим або більшим, ніж встановлений підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 ст. 288 ПК України, та повинен враховувати коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який впливає на нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка є базою оподаткування плати за землю.

До аналогічного висновку щодо застосування зазначених правових норм до спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 по справі № 810/952/17 та від 27.06.2019 по справі № 808/2503/16, який відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права.

Таким чином, твердження позивача щодо визначення розміру орендної плати за землю виключно договором оренди землі є безпідставним та відхиляється судом.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що з Великомежиріцької сільської ради до Головного управління ДФС у Рівненській області надійшов перелік орендарів, з якими укладено договори оренди землі станом на 01.01.2019 у пункті 6 якого наявна інформація про договір оренди земельної ділянки від 14.05.2014 укладеного з громадянином ОСОБА_1 (а.с. 43-44).

Контролюючим органом на підставі спірного податкового повідомлення-рішення було визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 81588,80 грн.

Визначена відповідачем в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні сума орендної плати відповідає граничному розміру, закріпленому Податковим кодексом України.

Так, нормативна грошова оцінка орендованої позивачем земельної ділянки проведена станом на 12.12.2013 становить 746480,00 грн.

За період з 2014 по 2018 рр. індексація нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки не проводилася.

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 № 22-28-0.22-125/2-19 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» показники коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є наступними: 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433; 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1,0 та 2018 рік - 1,0.

Таким чином річний розмір орендної плати за 2019 рік із кумулятивним застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, складає (746480,00 грн. Х 1,249 Х 1,433 Х 1,06 Х 1,0 Х 1,0) Х 5,761 = 81588,80 грн.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що при визначенні позивачу належної до сплати суми орендної плати за 2019 рік, контролюючий орган правомірно користувався положеннями Податкового кодексу України, а не обумовленим в договорі розміром орендної плати, який, як зазначено вище, суперечить кодифікованому нормативному акту.

Тобто, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 № -1716 прийнято контролюючим органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, відповідачем на підставі належних та допустимих доказів доведено обставини на яких ґрунтуються його заперечення, а позивачем не доведено правомірність його вимог.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № -1716 від 15.05.2019 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 17 вересня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.