Справа № 640/10694/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про скасування заходів забезпечення позову

10 вересня 2019 року м. Київ № 640/10694/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В., розглянувши у підготовчому засіданні заяву про скасування заходів забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомПублічного акціонерного товариства «Укрнафта»,
Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
доКабінету Міністрів України
провизнання незаконною та нечинною постанови,

за участю представників сторін:

від позивача 1 - Дяків Г.М.,

від позивача 2 - Сидорченко В.В.,

від відповідача - Божко В.Г.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - позивач 1, ПАТ «Укрнафта») та Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач 2, НАК «Нафтогаз України») з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач) про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 № 364 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» в частині слів: «Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків» та в цілому відповідно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2019 прийнято справу до провадження, поновлено провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про скасування заходів забезпечення позову в частині їх вжиття за заявою НАК «Нафтогаз України».

Дане клопотання обґрунтоване наявністю, на думку відповідача, підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019, щодо зупинення дії оскаржуваного нормативно-правового акту в частині стосовно позивача 2, оскільки в період дії заходів забезпечення позову позивач 2 добровільно виконав обов`язок щодо сплати 90% чистого прибутку за результатами 2018 року.

Також, судом поставлено на обговорення питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019, щодо зупинення дії оскаржуваного нормативно-правового акту в частині стосовно позивача 1.

Представник відповідача підтримав питання щодо скасування заходів забезпечення позову за своїм клопотанням та з ініціативи суду.

Представники позивачів 1 та 2 заперечували проти скасування заходів забезпечення позову та просили відмовити у задоволенні клопотання відповідача в повному обсязі.

Розглянувши наявні у справі матеріали, подане клопотання представника відповідача, заслухавши пояснення учасників справи, суд зазначає наступне.

Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, а очевидна протиправність прийнятого рішення має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019 у даній справі задоволено заяву ПАТ «Укрнафта» про вжиття заходів забезпечення позову, зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №364 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» в частині слів: «Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків.» стосовно Публічного акціонерного товариства «Укрнафта».

Окрім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 задоволено заяву НАК «Нафтогаз України» про вжиття заходів забезпечення позову, зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №364 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» в частині слів: «Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків.» стосовно НАК «Нафтогаз України».

Зі змісту оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №364 вбачається, що нею затверджено розмір базового нормативу відрахування частки прибутку, який спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, у тому числі дочірніх підприємств, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн. гривень, у розмірі 50 відсотків.

Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків.

Пунктом 3 цієї постанови визначено, що суб`єктам управління корпоративними правами держави у разі невиплати до 1 липня 2019 р. суб`єктом господарювання дивідендів до державного бюджету за результатами його фінансово-господарської діяльності у 2018 році вжити заходів до розірвання контракту з керівником такого суб`єкта господарювання.

Позивачами подано до суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії зазначеної постанови в частині: «Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків».

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у справі та зупинення дії оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України в частині, позивачі зазначили, що вони належить до суб`єктів господарювання, на яких поширюються положення цієї постанови та, на їх думку, є очевидним, що вказана постанова є незаконною, оскільки при її прийнятті відповідач порушив вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а саме не забезпечив дотримання принципів здійснення регуляторної політики, а також прийняв оскаржувану постанову за відсутності аналізу регуляторного впливу положень останньої у затвердженій редакції, без оприлюднення редакції постанови, яка була прийнята та без погодження остаточної редакції такої постанови уповноваженим органом.

Також позивачі вважають, що оскаржувана постанова суперечить положенням Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Господарському кодексу України, прийнята необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, з порушенням принципу рівності перед законом, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняття постанови.

На думку позивачів, сплата дивідендів та сплата до державного бюджету частини чистого прибутку у розмірі базового нормативу (90%) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році є необґрунтовано завищеними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпеченню позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Про такі обставини може свідчити факт прийняття нормативно-правового акту із порушенням вимог чинного законодавства та застосування останнього у спірних правовідносинах. Проте суд не зобов`язаний надавати оцінку наявним в матеріалах справи доказам, оскільки в такому разі буде вчинений розгляд справи по суті, що суперечитиме загальним засадам інституту забезпечення позову.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позивачами в обґрунтування заяв про забезпечення позову не вказано конкретних обставин щодо заподіяння шкоди їх правам, свободам та інтересам, не вказано також чому захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Оскаржувана постанова не містить очевидних ознак протиправності, а оцінка надана судом в відповідних ухвалах щодо порушень норм законодавства при її прийнятті повинна надаватись під час розгляду справи та вирішення спору по суті.

Вжиті заходи забезпечення позову не відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. Так, зокрема, не взяті до уваги інтереси відповідача щодо права на отримання від позивачів, на виконання оскаржуваної постанови, дивідендів та наповнення державного бюджету України. Разом з тим позивачами не надано належних і достатніх доказів щодо неспроможності чи ймовірного утруднення виконання або невиконання зазначених вимог.

Більше того, позивачем 2 виконано 26.07.2019 вимоги постанови та сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 12 251 932 200,00 грн., що становить 90 відсотків чистого прибутку Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає про відсутність підстав, передбачених статтею 150 КАС України для вжиття заходів забезпечення позову згідно ухвал від 25.06.2019 та 27.06.2019 та наявність достатніх підстав для їх скасування.

Керуючись статтями 157, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 у справі №640/10694/19 задовольнити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.06.2019 у справі №640/10694/19.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2019 у справі №640/10694/19.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ч. 4 ст. 157 цього Кодексу може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5. Перехідних Положень вказаного Кодексу.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13.09.2019 року.

Суддя В.П. Шулежко