Справа № 449/326/19
Суддя: Борняк Р. О.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 449/326/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2019 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді: Борняк Р.О.,

з участю секретаря судових засідань: Баран П.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанови серії ВР №098498 від 14.03.2019 р., та серії НК №482994 від 14.03.2019 р., складені щодо нього - ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування позову покликається на те, що 14.03.2019 року щодо нього, ОСОБА_1 було складено постанови ВР №098498 від 14.03.2019 р., та НК №482994 від 14.03.2019 р., за порушення ч. 2 та ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять ряд порушень законодавства, а саме.

Згадані постанови винесено у зв`язку з проведенням ремонтно- будівельних робіт щодо реконструкції дорожнього покриття на території ТВК «Південний», котрі проводяться будівельною бригадою ТзОВ «АЙПІЄ-Л». ОСОБА_1 перебуває на посаді начальника служби охорони ТзОВ «АЙПІЄ-Л». Функціональними обов`язками начальника служби охорони охоплюються заходи щодо організації діяльності служби охорони та здійснення контрольно-облікових заходів щодо охоронників вищезгаданого товариства. Таким чином, здійснення будівельних заходів чи встановленнязнаків дорожнього руху не входить що компетенції даної посадової особи і ОСОБА_1 не проводились, що свідчить про незаконність винесення постанов про накладення адміністративних стягнень на ОСОБА_1 через відсутність у його діях складу правопорушення.

Звертає увагу, що оформлення згаданих постанов на ОСОБА_1 відбулось через його перебування в межах території, на якій проводились згадані ремонтні роботи, втім саме перебування особи на місці вчинення правопорушення не свідчить про його вчинення нею. Таким чином постанови про накладення адміністративних стягнень винесені щодо особи, яка правопорушення не вчиняла, тому дії працівників поліції суперечать положенням ст. 23 КУпАП

Окрім цього, зазначає, що винесення постанови на місці вчинення правопорушення, навіть оминаючи факт відсутності складу правопорушення у діях ОСОБА_1 , додактово свідчить про незаконність постанови через порушення нею вимог ст. 276 КУпАП щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце такого, однак подав заяву, згідно з якою, останній просить проводити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача - Управліня патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду даної адміністративної справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах адміністративної справи. Відзиву у встановлений строк так і не подав.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності сторін на підставі наявних доказів, так як такі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток та висловили свою позицію у поданих заявах.

Суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ч.2 ст. 140 КУпАП, встановлено відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Положеннями ч.3 ст. 140 КУпАП, встановлено відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови серії ВР №098498 від 14.03.2019 р., ОСОБА_1 , 14.03.2019 року близько 12 год., 20 хв., в м.Львів по вул. Скнилівська, 57 проводим роботи із ремонту дорожнього покриття в межах червоних ліній вулиць без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, чим порушив вимоги ст.52-3 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.140 КУпАП.

Відповідно до постанови серії НК №482994 від 14.03.2019 р., ОСОБА_1 , 14.03.2019 року близько 12 год., 25 хв., в м.Львів по вул. Скнилівська, 57 проводим роботи із ремонту дорожнього покриття, не обгородив належним чином місце проведення робіт та не встановив дорожні знаки, чим порушив правила, норми та стандарти по облаштуванню місця проведення робіт: ДСТУ 3090-95, ДСТУ 4100-14, чим порушив п.1.5 ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.140 КУпАП.

Згідно пункту 1.5. Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно ст.52-3 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать, зокрема: погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг.

Як вбачається із позовної заяви, позивач категорично заперечує свою вину у вчиненні вищезазначених адміністративних правопорушень, оскільки здійснення будівельних заходів чи встановленнязнаків дорожнього руху не входить до його компетенції, як начальника служби охорони ТзОВ «АЙПІЄ-Л»і ним не проводились, а оформлення згаданих постанов на нього відбулось через його перебування в межах території, на якій проводились згадані ремонтні роботи, втім саме перебування особи на місці вчинення правопорушення не свідчить про його вчинення ним.

Як вбачається із матеріалів справи, відзив на адміністративний позов, відповідач так і не подав.

Згідно ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відтак встановлено, що прийняттям спірної постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КпАП України, право позивача на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду. А тому вказані обставини безумовно свідчать про порушення відповідачем норм чинного законодавства та ставить під сумнів правомірність оспорюваної постанови.

Слід також зазначити, що Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 р. по справі № 337/3389/16-а).

Відповідно до ч. 3ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При цьому, суд при оцінці доказів у справі суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, з урахуванням Рекомендацій Комітету Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухвалених 13 лютого 1991 року та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 ,, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП та ч.3 ст.140 КУпАП за обставин, які вказані у постановах про накладення адміністративного стягнення серії ВР №098498 від 14.03.2019 р. та серії НК №482994 від 14.03.2019 р., не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому вважаю, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, відповідачем, в свою чергу, не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано. За таких обставин суд не вправі вважати доведеним факт правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови підлягають скасуванню, а провадження по справах закриттю.

Керуючись ст.ст.2, 6,8,9,72-77,242-246,250,255 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов задоволити.

Скасувати постанову, винесену інспектором ВБДР Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції серії ВР №098498 від 14.03.2019 р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 140 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340, 00 грн., у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Скасувати постанову, винесену інспектором ВБДР Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції серії НК №482994 від 14.03.2019 р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 140 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн., у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 140 КУпАП та ч.3 ст. 140 КУпАП - закрити відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Борняк Р.О.