Справа № 822/955/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2019 року

Київ

справа №822/955/16

адміністративне провадження №К/9901/28186/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуГоловного управління ДФС у Хмельницькій області
на постановуХмельницького окружного адміністративного суду від 16.06.2016 (Головуючий суддя - Польовий О.Л.)
та ухвалуВінницького апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 (колегія у складі суддів: Совгира Д.І., Курко О.П., Білоус О.В.)
у справі № 822/955/16
за позовомПриватного підприємства «Стептранс»
доГоловного управління ДФС у Хмельницькій області
пpовизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Стептранс» (далі - Підприємство) звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - ДФС), якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.05.2016 № та № 0.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що висновки які були покладені податковим органом в акт перевірки як на підставу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є надуманими, всі господарські операції з третіми особами носять реальний характер та вчиненні з метою здійснення позивачем господарської діяльності.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.06.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС № від 11.05.2016 в розмірі 244231,00 грн. за платежем по податку на прибуток приватних підприємств, в тому числі 195385,00 грн. за зобов`язаннями по основному платежу та 48846,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС № від 11.05.2016 в частині платежу по податку на додану вартість в розмірі 261098,00 грн., в тому числі 208878,00 грн. за зобов`язаннями по основному платежу та 52220,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Мотивуючи рішення, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що господарські операції позивача із третіми особами мали реальний характер, які підтверджені належними первинними документами та документами бухгалтерського обліку. При цьому, суди визначились про те, що податкове повідомлення-рішення № в частині завищення податкового зобов`язання в розмірі 10271,00 грн. (8217,00 грн. - основне зобов`язання, 2054,00 грн. - штрафні санкції) визначено позивачу правомірно, оскільки Підприємством порушено порядок заповнення податкової накладної, в частині не зазначення коду товару з УТК ЗЕД.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в частині задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм процесуального права. Вказується на те, що суди не надали належної оцінки тому факту, що операції із придбання паливо-мастильних матеріалів (далі - ПММ) від третіх осіб не мали реального характеру, так як такі особи не є реальними постачальниками даного виду товару, з огляду на відсутність дійсних потужностей для здійснення такого виду послуг. Фактично зазначені контрагенти позивача діяли номінально, а саме здійснювали лише передачу позивачу первинних документів, з метою отримання можливості формування ним податкової вигоди. Крім того, відповідач зазначає, що контрагенти в яких придбавались ПММ позивача мали господарські правовідносини з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» відносно посадових осіб якого є вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015, щодо здійснення фіктивної підприємницької діяльності.

В письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваних рішень - без змін.

Пеpеглянувши судові pішення в межах касаційної скаpги, пеpевіpивши повноту встановлення судами фактичних обставин спpави та пpавильність застосування ними норм матеpіального та процесуального пpава, Верховний Суд дійшов висновку пpо відсутність підстав для задоволення касаційної скаpги, з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками Головного управлінням ДФС у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Представника, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2014 по 31.12.2015. За наслідками перевірки складено акт № 0022/22-01-14-01/36397901 від 26.04.2016 року.

За висновками перевірки встановлено, зокрема, такі порушення:

- п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 195385,00 грн. за 2014 рік;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті в бюджет всього на суму 217095,00 грн.

- п.164.6 ст.164 ПК України, результаті чого занижено базу оподаткування на суму утриманого військового збору, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 296,48 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 11.05.2016 № на суму 271369,00 грн. за платежем з податку на додану вартість в т.ч. 217095,00 грн. зобов`язання по основному платежу та 54274,00 грн. за штрафними санкціями та № на суму 244231,00 грн. за платежем податку на прибуток приватних підприємств, в т.ч. 195385,00 грн. за зобов`язаннями по основному платежу та 48846,00 грн. за штрафними санкціями.

Судами також встановлено, що висновки ДФС обґрунтовані доводами, що, господарські відносини з ТОВ «Укртрансоіл-2009», ТОВ «Паливний альянс», ТОВ «Весттрансойл» з придбання ПММ не відбувались, а їх документування здійснювалось лише формально.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду, який частково задовольним позовні вимоги, з чим погоджується Верховний Суд з огляду на наступне.

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів.

Одночасно пунктом 36.5 статті 36 ПК України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених ПК або законами з питань митної справи.

Податкові зобов`язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до пп. 44.1 та 44.2 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У відповідності до присів статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку) ;збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

В силу п. 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон №996-XIV), підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини другої статті 3 Закону №996-XIV на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином, первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування від`ємного значення фінансового результату (витрат) та податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як встановлено судами, що відповідає матеріалам справи між позивачем (покупець) та постачальниками, - ТОВ «Укртрансоіл-2009»; ТОВ «Паливний альянс»; ТОВ «Весттрансойл» укладені три різних Договори поставки нафтопродуктів № 067/7 від 01.04.2013; № МО-111/02 від 06.02.2014; № 213/1 від 03.07.2013, згідно умов яких, постачальники зобов`язуються передати у зумовлені строки нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах, викладених в Договорах.

Судами також установлено, що не заперечується відповідачем, наявністю всіх належно оформлених супроводжуючих документів згідно вказаних договорів, якими були, сертифікати відповідності, паспорти якості податкові накладні, платіжні доручення та інше. При цьому транспортування ПММ здійснювалось згідно окремо укладеного договору перевезення, укладеного між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) № 1 від 03.01.2014, про існування якого не заперечує відповідач.

Тобто, обставини встановлені судами попередніх інстанцій в розрізі даних правовідносин узгоджується із висновком Верховного Суду України, який викладений у його постанові від 06.12.2016 (справа за позовом ТОВ «Болтог Груп»), згідно якого: «…господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податку та руху його капіталу».

З урахуванням того, що матеріали справи містять докази реальності здійснення відповідних угод між позивачем та ТОВ «Укртрансоіл-2009»; ТОВ «Паливний альянс»; ТОВ «Весттрансойл», а доказів не використання позивачем придбаних товарів у своїй господарській діяльності відповідачем надано не було, тому визначені контролюючим органом порушення, які викладені в акті перевірки є неприйнятними.

Зрештою Верховний Суд вважає необхідним зазначити, що висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо правовідносин ТОВ «Укртрансоіл-2009»; ТОВ «Паливний альянс»; ТОВ «Весттрансойл» з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для доводів про відсутність фактичного виконання спірного договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. З огляду на вказане, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій в частині неприйняття до уваги вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015, справа №646/3810/15-к, оскільки не стосується безпосередньо контрагентів позивача.

При цьому такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, відсутність працівників також не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди повинно мати у власності задекларовану значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань, а особливо в разі перепродажу товару; звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів, як от на підставі цивільно-правових договорів.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, судова колегія касаційної інстанції погоджується із незаконністю спірних податкових повідомлень-рішень, які підлягають скасуванню в обсязі визначеному судами попередніх інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПOСТАНOВИВ:

1. Касаційну скаpгу Головного управління ДФС у Хмельницькій області залишити без задoвoлення, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.06.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 залишити без змін.

2. Пoстанoва набиpає закoннoї сили з дати її пpийняття, є oстатoчнoю і oскаpженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду