Справа № 158/1226/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 158/1226/16-а

адміністративне провадження № К/9901/29714/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області (у складі головуючого судді Крупінської С. С.) від 01 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Багрія В. М., суддів Кушнерика М. П., Старунського Д. М.) від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рожищенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до Рожищенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Рожищенське ОУПФУ, Управління), у якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати незаконними дії та бездіяльність Управління з приводу відмови йому в призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Рожищенське ОУПФУ в 10-ти денний термін провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 17 липня 2013 року на підставі ч. 2 ст. 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з моменту встановлення йому ІІІ групи інвалідності він неодноразово звертався до Управління з приводу призначення та виплати йому пенсії по інвалідності, однак така пенсія призначена йому не була.

Луцький міськрайонний суд Волинської області постановою від 01 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи такі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач з 29 грудня 2014 року отримує пенсію за віком, яка призначена на підставі поданої ним заяви та документів. За позицією суду, вимоги ОСОБА_1 безпідставні, оскільки він не звертався до Управління із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у лютому 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права та не дослідили всіх обставин справи. За позицією скаржника, саме внаслідок протиправної бездіяльності Управління він не зміг оформити пенсію по інвалідності, оскільки неодноразово звертався до працівників відповідача, однак останні незаконно відмовили йому в призначенні такого виду пенсії.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07 квітня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11 вересня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

17 липня 2013 року Луцькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 було встановлено інвалідність ІІІ групи.

Отримавши виписку з акта огляду МСЕК, Рожищенське ОУПФУ листом від 25 вересня 2013 року № 4859/02-25 повідомило ОСОБА_1 , що він запрошується до Управління для оформлення пенсії по інвалідності. З вказаного листа також убачається, що для оформлення пенсії позивачу необхідно було мати при собі копії та оригінали паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки, атестату (диплома) про навчання.

Однак, позивач не подав до Управління письмову заяву з доданими до неї документами для призначення йому пенсії по інвалідності.

З матеріалів справи також вбачається, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав до Рожищенського ОУПФУ заяву та необхідні документи для призначення йому пенсії за віком.

Тобто позивач перебуває на обліку в Управлінні та з 29 грудня 2014 року отримує пенсію за віком.

Крім того, у матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 від 27 квітня 2015 року, що він був повідомлений про наявне в нього право на отримання пенсії по інвалідності, однак з відповідною заявою для призначення йому такого виду пенсії до Управління не звертався.

Вважаючи, що Рожищенське ОУПФУ вчинило протиправну бездіяльність шляхом непризначення йому в 2013 році пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

При ухваленні оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не звертався з відповідною заявою та необхідними документами щодо призначення йому пенсії по інвалідності, а тому в Управління не виникло обов`язку призначити йому саме такий вид пенсії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

За приписами п. 1.7. Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви разом з передбаченими цим Порядком документами.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 або його представник (на підставі нотаріально посвідченої довіреності) не зверталися до Управління з письмовою заявою та необхідними документами для призначення позивачу пенсії по інвалідності.

Колегія суддів звертає увагу, що усні звернення та консультації з працівниками відповідача не можуть бути визнані судом, як право на отримання пенсії по інвалідності, а також не створюють обов`язок для Рожищенського ОУПФУ щодо призначення ОСОБА_1 такого виду пенсії з моменту встановлення інвалідності (17 липня 2013 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку;

2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Судами попередніх інстанції правильно встановлено, що з 29 грудня 2014 року позивач перебуває на обліку в Рожищенському ОУПФУ та отримує пенсію за віком, яка призначена йому на підставі Закону № 1058-IV, за його особистою заявою.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки його вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Суд також звертає увагу, що позивач не позбавлений права на переведення з пенсії за віком на пенсію по інвалідності, що передбачено ч. 3 ст. 45 Закону

№ 1058-IV.

Крім того, розглядаючи наведені позивачем аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи ОСОБА_1 , викладені в її касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої й апеляційної інстанцій, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржник не спростував.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

С. М. Чиркін