Справа № 520/6125/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 р.Справа № 520/6125/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Торгівельні ряди" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 (головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д.) по справі № 520/6125/19

за заявою Головного управління ДФС у Харківській області

до Приватного підприємства "Торгівельні ряди"

про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна в порядку ст. 283 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2019, Головне управління ДФС у Харківській області звернулось до суду з заявою в порядку ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у якій просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків Приватного підприємства «Торгівельні ряди» (далі ПП «Торгівельні ряди»), застосованого на підставі рішення Головного управління ДФС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 заяву задоволено.

Підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна ПП «Торгівельні ряди», застосованого на підставі рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 20.06.2019 № 30506/10/20-40-14-10-19.

ПП «Торгівельні ряди», не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та ухвалення судового рішення без додержання норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ПП «Торгівельні ряди» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до Головного управління ДФС у Харківській області надійшла колективна скарга з проханням провести ретельну перевірку діяльності ПП «Торгівельні ряди».

Посадовими особами Головного управління ДФС у Харківській області, на підставі наказу про проведення фактичної перевірки № 3345 від 10.05.2019 та направлень на перевірку № 4737, № 4736 від 17.05.2019, здійснено вихід на адресу підприємства для проведення перевірки.

Директором ПП «Торгівельні ряди» було відмовлено в допуску до проведення фактичної перевірки, про що складено відповідний акт № 3360/20-40-14- від 23.05.2019.

З пояснень директора ПП «Торгівельні ряди», ОСОБА_1 Володимира ОСОБА_2 , копію яких надано Головним управлінням ДФС у Харківській області до матеріалів справи, вбачається, що директор скористався правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки через відсутність інформації щодо поданої скарги, у зв`язку з чим у ОСОБА_3 виникли сумніви щодо законності такої перевірки та неупередженості посадових осіб контролюючого органу.

Направлення, службові посвідчення були пред`явлені ПП «Торгівельні ряди», про що свідчать відповідні записи в направленнях. Акт недопуску до проведення перевірки № 3360/20-40-14- від 23.05.2019 ПП «Торгівельні ряди» отримано 23.05.2019.

На підставі приписів пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України (далі ПК України) позивачем прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна відповідача у зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Суд першої інстанції, під час задоволення заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна в порядку ст. 283 КАС України, дійшов до висновку про обґрунтованість рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП «Торгівельні ряди», з огляду на що заява Головного управління ДФС у Харківській області підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 ПК України.

Згідно з п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акту опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Тобто, арешт майна може бути застосований за наявністю хоча б однієї з визначених статтею 94 ПК України обставин.

Під час розгляду справи встановлено, що фактичною підставою для прийняття рішення про накладення адміністративного арешту майна слугував факт відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Згідно з пп. 94.19.1 п. 94.19 ст. 94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у п. 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтованість рішення в.о. начальника Головного управління ДФС у Харківській області Хачатуряна Баграта Олеговича про застосування адміністративного арешту майна платників податків від 20.06.2019 підтверджена рішенням суду першої інстанції 21.06.2019, тобто в межах строку, встановленого п. 94.10 ст. 94 ПК України.

Частиною 8 ст. 283 КАС України встановлено, що подання апеляційної скарги на рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4 частини першої цієї статті, не перешкоджає його виконанню.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові: виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтво, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п. 80.2. ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно з п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України. фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися па підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, іа за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій га інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної платні без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Відповідно до п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

За приписами п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки:

- копії наказу про проведення перевірки:

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.

Аналізуючи викладені норми, колегія суддів, дійшла до висновку про те, що підставами для здійснення недопуску контролюючих органів до перевірки має бути непред`явлення контролюючим органом відповідних документів або пред`явлення документів, оформлених з порушенням встановлених вимог п. 81.1 ст. 81 ПК України.

У своїх поясненнях директор ПП «Торгівельні ряди» мотивує недопуск до перевірки лише ненаданням на його вимогу колективної скарги, адресованої контролюючому органу, що стала підставою для прийняття наказу Головного управління ДФС у Харківській області про проведення фактичної перевірки від 10.05.2019 № 3345.

З огляду на наведене вище, колегія суддів, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Так, вказані директором ПП "Торгівельні ряди" мотиви недопуску контролюючого органу до перевірки не відповідають нормам п. 81.1 ст. 81 ПК України, де наведений вичерпний перелік таких обставин.

Контролюючий орган не наділений обов`язком надавати інші, аніж визначені в нормі п. 81.1 ст. 81 ПК України, документи.

Наказ Головного управління ДФС у Харківській області про проведення фактичної перевірки від 10.05.2019 № 3345, що став підставою для проведення перевірки, є чинним.

Пояснення представника апелянта, надані в суді апеляційної інстанції, про наявність такої підстави для недопуску контролюючого органу, як неправомірного наказу про перевірку, не підтверджено фактичними обставинами справи.

Так, колегією суддів, акцентується на тому, що пояснення директора ПП "Торгівельні ряди" від 23.05.2019 містять посилання саме на ненадання до початку перевірки скарги підприємців, яка стала підставою для прийняття наказу про перевірку.

Питання правомірності наказу про перевірку не входить до предмету доказування даного спору.

Крім того, колегією суддів відхиляються доводи ПП «Торгівельні ряди» про наявність спору про право у відносинах, пов`язаних з відмовою в допуску до перевірки.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 283 КАС України суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Спір про право в контексті вказаної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 283 КАС України.

У постанові Верховного Суду від 28.08.2018 по справі № 804/19780/14 зазначено, що під спором про право необхідно розуміти, зокрема, оскарження до суду рішення про застосування адміністративного арешту (п. 94.11 ст. 94 ПК України), що обумовило звернення податкового органу з поданням у порядку особливого провадження. Скарга на дії посадових осіб податкового органу щодо проведення перевірки в порядку досудового (адміністративного) оскарження не є спором про право. Оскарження наказу про проведення перевірки, дій податкового органу щодо її проведення є по суті запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням.

Згідно з нормами п. 5 ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, заява ПП «Торгівельні ряди» про скасування наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 10.05.2019 № 3345 та рішення № 30506/10/20-40-14-10-19 від 20.06.2019, заява про усунення позивачем недоліків позовної заяви від 22.06.2019 та пояснення від 23.05.2019 до Акту № 3360/20-40-14-10/30193473 від 23.05.2019 про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки, є по суті запереченням обставин, що зумовили звернення Головного управління ДФС у Харківській області з заявою в порядку ст. 283 КАС України, не є спором про право, а отже і підставою для закриття провадження.

Також апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ПП «Торгівельні ряди» не було повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду справи, відтак судом першої інстанції були порушені вимоги ч. 7 ст. 283 КАС України.

Відповідно до ч. 7 ст. 283 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.

Розгляд заяви відбувається за участю органу доходів і зборів, що її вніс, та платника податків, стосовно якого її внесено.

Згідно з ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Так, 20.06.2019 на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за посиланням http://court.gov.ua/fair/sud2070, оприлюднено ухвалу Харківського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі за заявою Головного управління ДФС у Харківській області до Приватного підприємства «Торгівельні ряди» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна в порядку ст. 283 КАС України, дату, час та місце судового розгляду.

Таким чином, ПП «Торгівельні ряди» належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, тому доводи апелянта не знаходять свого доказового підтвердження.

Інших обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливі порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вказує на наявність правових підстав для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ПП «Торгівельні ряди», застосованого на підставі рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 20.06.2019 № 30506/10/20-40-14-10-19.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Торгівельні ряди" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі № 520/6125/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал В.А. Калиновський