Справа № 163/695/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/9018/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Гуляка В.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Любомльського районного суду Волинської області (головуючий суддя Чишій С.С.), ухвалене в порядку письмового провадження в м. Любомль 03 липня 2019 року, у справі №163/695/19 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

08.04.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці ДФС України, просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0431/20500/19 від 27.03.2019.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 03 липня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі, шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що митниця під час розгляду справи про порушення митних правил жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення на Волинській митниці ДФС. На підставі аналізу досліджених доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що по справі достатніх доказів такої вини і мети в діях позивача не зібрано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця ДФС України подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 липня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної оцінки доказам відповідача, неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Скаржник вказує, що за результатом аналізу документів, надісланих митним органом Литовської Республіки, встановлено, що ціна, за яку продано автомобіль позивачу, є значно вищою за вартість, яка заявлена в митний декларації. Так, у рахунку-фактурі, за яким здійснено митне оформлення вищезазначеного транспортного засобу датованому 25.06.2018, зазначено вартість транспортного засобу 1090 євро, а продаж цього самого транспортного засобу відповідно до документів, наданих митним департаментом при Міністерстві фінансів Литовської Республіки, здійснений ОСОБА_2 за ціною 3100 євро вже 26.06.2018. Також скаржник вказує, що у МRN №18LTKC0100EK0923F0 та у рахунку-фактурі (РАZYМА-SАSКАIТА) серії TSN №2684 від 26.06.2018 року (отриманої з митних органів Литви), і в попередньому документі №205100/2018/010861 (поданої декларантом) міститься інформація про транзитні реєстраційні номери, за якими перемішувався транспортний засіб, а саме - НОМЕР_1 . Вказані транзитні номери повністю збігаються, що свідчить про переміщення даного транспортного засобу з компанії UАВ «Т&S МОBILЕ».

Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в порядку встановленому статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2018 посадовою особою м/п «Луцьк» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №205100/2018/011167 проведено митне оформлення автомобіля легкового пасажирського, марка «RENAULT», модель «MEGAN», календарний рік виготовлення 2011, модельний рік виготовлення 2011, номер кузова НОМЕР_2 , що був у використанні, який відповідно до рахунку-фактури від 25.06.2018 №б/н проданий ОСОБА_3 громадянину України ОСОБА_4 за ціною 1090 Євро. За митне оформлення даного транспортного засобу при його митній вартості у 50 378, 18 грн. сплачено митних платежів в загальній сумі 21 634, 52 грн.

14.12.2018 до Волинської митниці ДФС надійшов лист ДФС України від 07.12.2018 щодо звернення митних органів Литовської Республіки про надання адміністративної допомоги у підтвердженні фактів ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів згідно з долученими до листа документами.

За результатами проведеного опрацювання вказаного звернення митних органів Литовської Республіки та товарно-супровідних документів до такого встановлено, що автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGAN», номер кузова НОМЕР_2 , проданий компанією UАВ «Т&S МОBILЕ» громадянину України ОСОБА_2 за ціною 3100 Євро.

27.03.2019 заступником начальника Волинської митниці ДФС Герман В.М. винесено постанову в справі про порушення митних правил №0431/20500/19, відповідно до якої громадянин України ОСОБА_1 через декларанта (митного брокера) ПП «ВЕСТБРОК», під час митного оформлення транспортного засобу марки «RENAULT», модель «MEGAN», номер кузова НОМЕР_2 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA 205100/2018/011167, вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 14 166 грн. 95 коп., тобто заявив в митній декларації типу ІМ40ДЕ №UA 205100/2018/011167 від 04.07.2018 неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 42 500, 85 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Так, статтею 485 Митного кодексу України, в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем, (далі - МК України) встановлено, що заявленя в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративні правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною 3 статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. (частини 5, 6 статті 264 МК України)

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що під час митного оформлення транспортного засобу марки «RENAULT», модель «MEGAN», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_2 з метою ідентифікації транспортного засобу та для підтвердження заявленої митної вартості, надано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA 205100/2018/011167, рахунок - фактуру від 25.06.2018, згідно з яким вартість транспортного засобу, придбаного у ОСОБА_3 , становить 1090 Євро.

При цьому, здійснюючи розмитнення вказаного вище автомобіля, для розрахунку належних до сплати митних платежів митну вартість було розраховано митним брокером за резервним методом та визначено в розмірі 50 378, 18 грн, що значно перевищує суму, за яку придбано транспортний засіб.

Будь-які докази щодо фальсифікації поданих до митного оформлення в Україні документів, їх недійсності чи недостовірності, в матеріалах справи відсутні.

В свою чергу, підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил стали документи, надані митними органами Литовської Республіки: експортна митна декларація від 06.06.2018 року №18LTKC0100EK0923F0 та рахунок-фактура від 26.06.2018 року серії TSN №2684.

Слід зауважити, що вказані документи містять невідповідності з документами, наданими позивачем для митного оформлення транспортного засобу на території України, щодо вантажовідправника та декларанта, ціни транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сама по собі експортна декларація підтверджує лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці та згідно з інформацією з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) митна декларація №18LTKC0100EK0923F0 від 06.06.2018 перебуває у стані підтвердження виходу випущеного для експорту товару.

В свою чергу відповідач як суб`єкт владних повноважень не перевірив обставин завершення експорту транспортного засобу, не направив запитів компаніям, які фігурують відправниками товару згідно документів, наданих митними органами Литовської Республіки та документів, поданих до митного оформлення позивачем, в ході здійснення провадження та розгляду протоколу № 3744/20500/18 не опитано декларанта (митного брокера) ПП «Вест Брок» ОСОБА_5 , який здійснював митне оформлення транспортного засобу та його декларування, про обставини декларування і надання йому відповідних документів.

Окрім того слід зауважити, що транспортний засіб на митну територію України був ввезений саме позивачем, при проходженні митних формальностей подані необхідні документи, які не викликали сумніву як щодо порядку їх заповнення так і щодо їх змісту, а тому отримані від митних органів Литовської Республіки документи, на переконання суду апеляційної інстанції, не є самодостатніми, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов`язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

За таких обставин, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, вимог пунктів 2 та 3 частини 1 статті 531 МК України, щодо підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил № 0431/20500/19 від 27.03.2019.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил № № 0431/20500/19 від 27.03.2019, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 272, 286, 308 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 липня 2019 року у справі №163/695/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 17 вересня 2019 року