Справа № 260/99/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7478/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представників ДМС України Галуза М.В., Книш С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та Державної міграційної служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Гебеш С.А. о 15 год. 46 хв. у м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 10 червня 2019 року) у справі № 260/99/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області щодо не анулювання унікального номера запису в Реєстрі та персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному державному демографічному реєстрі та щодо не оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

зобов`язати Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

зобов`язати Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області анулювати унікальний номер запису в реєстрі ( далі - УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - ЄДДР).

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що вона звернулася до Міжгірського районного сектору Головного управління ДМС України в Закарпатській області та Головного управління ДМС України в Закарпатській області із заявою про оформлення і видачу її неповнолітній доньці паспорту громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. У заяві позивачем повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення і отримання паспорта у формі картки та обґрунтовано право на паспорт книжечку. Однак, Міжгірським РВ ГУ ДМВ України в Закарпатській області відмовлено у наданні паспорту у вигляді книжечки, з посиланням на Закон України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та постанову КМУ № 302 від 25.03.2015 «Про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», відповідно до яких оформлення та видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДДР у формі карти. Позивач вважає, що відмовою у видачі дитині паспорта-книжечки порушуються конституційні права дитини, у зв`язку з цим просять визнати протиправною бездіяльність щодо не оформлення ОСОБА_2 , паспорта громадянина України у формі книжечки, натомість видано та оформлено паспорт у формі ID - картки та зобов`язати відповідачів оформити та видати їй такий паспорт. Крім цього, позивач просила суд, у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 паспорта у формі ID картки анулювати унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР), оскільки такі дані суперечать релігійним переконанням позивача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Державну міграційну службу України (01001, м.Київ, вул. Володимирська, 9, код ЄДРПОУ -37508470) анулювати єдиний унікального номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР) при видачі паспорта у формі ID картки № НОМЕР_1 від 11.01.2018 після набрання рішенням в даній адміністративній справі законної сили. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем не виникало жодних публічних правовідносин, оскільки останні могли виникнути лише в тому випадку, коли б позивач звернувся до відповідача із заявою-анкетою про оформлення та видачу паспорта та надав необхідний перелік документів, та в подальшому йому було б відмовлено у видачі такого документа відповідним рішенням. У даному випадку відповідачем жодним чином не порушено законне право чи інтерес позивача, оскільки суб`єктом владних повноважень не виносилося рішення про відмову у видачі документа та не допускалися протиправні дії чи бездіяльність у процедурі оформлення та видачі паспорта громадянина України.

Разом з цим в частині задоволення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що з врахуванням релігійних переконань неповнолітньої ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина вийти за межі позовних вимог та відповідно зобов`язати Державну міграційну службу України анулювати єдиний унікального номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги, а саме:

визнати протиправною бездіяльність Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області щодо не анулювання унікального номера запису в Реєстрі та персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному державному демографічному реєстрі та щодо не оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

зобов`язати Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не були враховані висновки Верховного Суду викладенні в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № Пз/99001/2/18.

Також в апеляційному порядку вказане рішення оскаржив відповідач, Державна міграційна служба України, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Так в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення помилково застосовано норми загального акта ста. 15 Закону України «Про захист персональних даних», а не положення спеціального Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», оскільки саме цей закон визначає правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, ат також права та обов`язки осіб на ім`я яких видані такі документи. В свою чергу Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не визначає порядку анулювання унікального номеру запису в реєстрі (УНЗР) за бажанням особи.

Відповідач скористався своїм право та подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якій покликається на те, що до суду не надано доказів того, що позивач зверталась до відповідного територіального органу ДМС України із заявою та не обхідним переліком документів і що їй відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення в частині відмови позовних вимог без змін.

Згодом до суду надійшла відповідь на відзив від позивача з якого слідує, що вона просить її апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення не були враховані висновки Верховного Суду викладенні в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № Пз/99001/2/18.

В судовому засіданні представники відповідача надали пояснення та просять апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, їхню апеляційну скаргу задовольнити а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Інші особи, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Крім цього слід зазначити, що ОСОБА_1 , яка дії в інтересах ОСОБА_2 просила в апеляційній скарзі здійснювати розгляд справи в суді апеляційної інстанції за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.09.2018 позивач, як законний представник ОСОБА_2 звернулася до Міжгірського РВ ДМС в Закарпатській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, в якій просила оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до чинного Положення про паспорт громадянина України без застосування засобів ЄДДР. Також просила анулювати унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) та анулювати будь які персональні дані в ЄДДР. Облік вести виключно за іменем, прізвищем і по-батькові, тобто за раніше встановленими формами. У заяві позивач просила відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надіслати письмову відповідь на її адресу та зазначила, що копія свідоцтва про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта у формі книжечки буде надано у разі позитивної відповіді на її заяву (а.с.10).

Листом Міжгірського РВ ДМС України в Закарпатській області від 01.11.2018 № 187 надано відповідь на звернення позивача, в якому зазначив, що для оформлення паспорта громадянина України вперше, заявнику необхідно особисто звернутися до територіального підрозділу органу міграційної служби за місцем реєстрації/фактичного проживання та надати передбачену законодавством заяву з переліком необхідних документів.

Позивач, вважаючи такі дії та відповідь відповідача протиправними, звернулася до суду в інтересах своєї доньки з відповідними позовними вимогами.

Щодо позовних вимог котрі були залишені судом першої інстанції без задоволення, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, згідно з пунктами 2 та 3 якого паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення про паспорт громадянина України встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Відповідно до вказаного Положення Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 № 320 затверджено Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, чинний на час виникнення спірних правовідносин, пунктом 1.2 якого встановлювалось, що паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Згідно з пунктом 1.3 вказаного Порядку для оформлення паспорта особа подає: заяву про видачу паспорта; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах); платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 № 320 затверджено також і форму заяви про видачу паспорта.

З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 5492-VI) яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Згідно з п. «а» частини 1 ст. 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 01.10.2016, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія».

Також Законом № 1474-VIII ч. 2 ст. 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Кабінету Міністрів України п. 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 302) паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобовязаний отримати паспорт.

Підпунктом 1 п. 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Відповідно до п. 23 Порядку № 302 керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які здійснюють функції з прийняття документів, оформлення заяв-анкет та видачі паспорта, і працівників, які здійснюють функції з оформлення паспорта (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).

Відтак, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 07.11.2018 (справа № 820/3327/16).

Аналізуючи зміст заяви позивача, поданої з метою отримання неповнолітньою дитиною паспорта громадянина України у формі книжечки, така за формою і змістом не відповідає вимогам до заяви-анкети, яка є підставою для вчинення територіальними органами і підрозділами ДМС відповідних дій/прийняття рішень щодо оформлення паспорта громадянина України встановленого зразка.

Подана заява, котра долучена позивачем до матеріалів справи, за суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Постановою № 302, до заяви не долучено законодавчо встановлених документів, що є передумовою для розгляду питання щодо видачі паспорта у формі паспортної книжечки.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Таким чином, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується p з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач разом з неповнолітньою дитиною не зверталися до відповідачів із заявою, сформованою відповідно до вимог Порядку № 302 та з доданими до такої обов`язкового переліку документів, що є передумовою для розгляду питання про оформлення та видачу паспорта громадянина України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд поданих позивачем заяв відповідно до Закону України «Про звернення громадян» з роз`ясненням законодавчо визначеного алгоритму дій, необхідних для отримання паспорта громадянина України, не є порушенням прав позивача та її неповнолітньої дитини з боку відповідачів, оскільки, відповідні заяви по суті не подавалась та не розглядалась.

Разом з цим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Державної міграційної служби України анулювати єдиний унікального номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР) при видачі паспорта у формі ID картки № НОМЕР_1 від 11.01.2018 після набрання рішенням в даній адміністративній справі законної сили з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297 (далі Закон України № 2297), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 15 цього ж Закону № 2297 передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Згідно вимог ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі Закон України № 5492) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.

Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (ст. 10 Закону України № 5492).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України № 5492 для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 13 Закону України № 5492 до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 5 ст. 21 Закону України №5492 встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Відтак, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Представники відповідача зазначають, що судом першої інстанції не взято до уваги, що повернутий паспорт громадянина України у формі ID картки № 001419505 від 11.01.2018 оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача.

Крім цього, позивач звертаючись до відповідача із заявою, в котрій просила серед іншого анулювати єдиний унікального номер запису в реєстрі (УНЗР), керувалася ст.15 Закону України № 2297.

Однак, в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон України № 5492 «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Щодо посилань позивача з приводу присвоєння унікального номера та порушення відповідачем його права на свободу віросповідання, колегія суддів зазначає, що останні не можуть слугувати підставою для того, щоб порушувати/не виконувати вимоги Закону України № 5492-VI та/чи робити з нього винятки.

На думку суду, такий підхід є недопустимим, оскільки суперечитиме конституційним положенням статей 24 і 35 Основного Закону, а також може призвести до зловживань з боку окремих осіб та/або їх груп з метою уникнення виконання покладених на них законом обов`язків.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що аналогічні висновки з цього спірного питання викладені і Верховним Судом, зокрема, у рішенні від 26.03.2018 року по зразковій справі № 806/3265/17.

Відтак на переконання колегії суддів законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI.

З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування позовних вимог в частині їх задоволення, оскільки Законом України № 5492, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Крім цього суд першої інстанції при прийнятті рішення в частині задоволення позовних вимог вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач до Державної міграційної служби України з вимогами про анулювання єдиного унікального номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованих в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР) при видачі паспорта у формі ID картки № НОМЕР_1 від 11.01.2018 не зверталась, що в свою чергу вказує, що Державна міграційна служба України не могла порушити право позивача. Більше того після залучення Державної міграційної служби України до участі у справі як співвідповідача та з огляду на те, що розпорядником Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) є саме останні, позивачем не уточнено позовні вимоги.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було частково неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи в частині задоволення позову, а тому апеляційну скаргу Державної міграційної служби України слід задовольнити і рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Разом з цим суд вважає, що наведенні в апеляційні скарзі доводи ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 260/99/19 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року