Справа № 120/2520/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 вересня 2019 р. Справа № 120/2520/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, )

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 0240/2321/18-а задоволено його позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 виходячи з 90% від відповідних сум грошового забезпечення. Зазначене судове рішення набрало законної сили. З метою виконання судового рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, однак у частині виплати перерахованої суми пенсії рішення суду відповідачем у повному обсязі не виконано. Причиною невиплати коштів стало відсутність бюджетних асигнувань та прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №649 від 28.08.2018 року. При цьому, відповідач повідомив позивача, що виплату перерахованих сум пенсії буде забезпечено в порядку встановленому Постановою №649 від 28.08.2018 року. Позивач вважає, що дії відповідача щодо виплати пенсії перерахованої на підставі рішення суду суперечать нормі про обов`язковість судових рішень, а також порушують міжнародні зобов`язання, що взяті Україною згідно Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У зв`язку із порушенням строків виплати перерахованої судом пенсії, на думку позивача, наявні підстави для присудження йому компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків його виплати.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28.08.2019 року.

У судове засідання 28.08.2019 року прибули позивач та представник позивача, однак не з`явився представник відповідача, у зв`язку із неявкою представника відповідача судове засідання відкладено на 09.09.2019 року.

30.08.2019 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У відзиві відповідач зіслався на те, що донарахована позивачу сума коштів та буде виплачена відповідно до порядку, визначеному Постановою №649 від 28.08.2018 року після виділення коштів на її фінансування з Державного бюджету України та в порядку черговості.

У судовому засіданні 09.09.2019 року позивач та представник позивача підтримали позов та просили його задовольнити, крім того просили суд оголосити перерву у судовому засіданні для підготовки додаткових пояснень.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.09.2019 року заперечував щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи та зважаючи на прохання позивача та його представника підготувати додаткові пояснення у судовому засіданні оголошено перерву до 12.09.2019 року.

Під час судового засідання 12.09.2019 року позивач та представник позивача підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 0240/2321/18-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії за вислугу років з 90% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103; зобов`язав головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 виходячи з 90% від відповідних сум грошового забезпечення.

На підставі зазначено рішення, яке набрало законної сили, 17.09.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

18.09.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області направило головному державному виконавцеві відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області лист від 01.10.2018 року № 8722/09-47/07 в якому зазначено, що Головне управління 16 вересня 2018 року рішення суду частково виконало в добровільному порядку з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду та проведено розрахунок пенсії стягувача виходячи з 90% сум грошового забезпечення та донараховано йому кошти в сумі - 10620,75 грн. за період з 1 січня 2018 року по вересень 2018 року згідно Розрахунку на доплату. Вказана сума заборгованості, буде виплачена згідно Порядку, яким затверджено механізм погашення заборгованості, що утворилися внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень за рахунок бюджетних коштів. На виконання вказаного Порядку головним управлінням формується реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, для реалізації якої збільшено видаткову частину бюджету Пенсійного фонду України за рахунок залишку власних коштів на фінансове забезпечення виплати пенсій.

31 жовтня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що рішенням суду було зобов`язано відповідача здійснити лише перерахунок пенсії.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просив надати витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до п. 10 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою від 26.09.2018 року №20-1.

16 травня 2019 року ОСОБА_1 отримав відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1819/09-49/03 на свою заяву, у якій повідомлено, що надати витяг з реєстру рішень судів, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649, не має можливості, оскільки на даний час завершується робота щодо його формування.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Принцип обов`язковості судового рішення знаходить своє втілення і у нормах інших нормативно правових актів.

Так, згідно ч. 1-2 ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Обов`язковість судового рішення у адміністративних справах є однією із засад адміністративного судочинства (п. 5 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Як уже зазначалося рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 0240/2321/18-а, яке набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1

Перерахунок пенсії на виконання судового рішення проведено 16 вересня 2018 року з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду та донараховано стягувачу кошти в сумі - 10620,75 грн. за період з 1 січня 2018 року по вересень 2018 року згідно Розрахунку на доплату.

Застосованими нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Однак суд зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання (ч. 7 ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Тому, порядок виплати пенсії, передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 не може змінювати Конституційний принцип обов`язковості судових рішень, та не може застосовуватися з метою визначення способу та порядку виплати пенсій, що перераховані особам на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Вказаний висновок суду узгоджується із нормами міжнародного права та практикою їх застосування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий суд. Аналіз усталеної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що право доступу до суду, що гарантується статтею 6 Конвенції, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи.

Зокрема у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Разом із цим суд зазначає, що питання пов`язане із відстроченням і розстроченням виконання, зміною чи встановленням способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі може бути вирішено не у спосіб прийняття постанови Кабінетом Міністрів України, а лише судом в порядку, встановленому статтею 378 КАС України.

Щодо аргументів відповідача про те, що Постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 передбачає єдиний підхід до виплати пенсій особам, які звільнені із військової служби з огляду на обмежені ресурси Державного бюджету, то суд їх оцінює критично, оскільки на недопустимість таких причин невиконання Державою своїх зобов`язань неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини, констатуючи порушення Україною своїх зобов`язань взятих Конвенцією.

Відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Отже, враховуючи наведені аргументи, суд доходить висновку, що сума пенсії, яка нарахована ОСОБА_1 на підставі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 0240/2321/18-а підлягає виплаті позивачу без застосування порядку та умов, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №649 від 28.08.2018 року.

Враховуючи вищевикладене має місце протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої йому пенсії за період з 01.01.2018 року по 05.09.2018 року в сумі 10620 грн. 75 коп.

Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 05.09.2018 року в сумі 10620 грн. 75 коп.

Щодо позовних вимог про компенсацію позивачу втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків його виплати, то суд при її вирішенню виходить із наступного.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III та Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»

Згідно із статтями 1, 2 Закону від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку № 159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 12 червня 2019 року (справа № 425/1162/17), від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17) та від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Відповідно до пункту 5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тому компенсація втрати частини доходів може бути нарахована лише на ту частину заборгованості, яка була фактично виплачена позивачу та в місяць виплати такої заборгованості.

Даний висновок суду відповідає правовій позиції Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.07.2018 року у справі №404/6317/16-а (адміністративне провадження №К/9901/5696/17), згідно з якою виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У цій справі суд встановив, що нарахування позивачу пенсії відбулись у зв`язку із прийняттям пенсійним органом відповідного рішення на виконання судового рішення. При цьому, судом встановлено, що відповідачем неправомірно та безпідставно було порушено строки виплати позивачу нарахованих йому за рішенням суду сум пенсії.

Верховний Суд у п. 49 рішення від 10 квітня 2019 року (справа № 686/13725/17) зазначив, що правове значення при виплаті компенсації має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

В даному випадку існує заборгованість у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перед ОСОБА_1 з виплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 05.09.2018 року в сумі 10620 грн. 75 коп.

Враховуючи те, що позовні вимоги спрямовані на майбутнє, висновок суду про задоволення позову буде залежати від настання певних умов (виплата заборгованості без виплати компенсації), що суперечить частині сьомій статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регламентує зміст рішення.

Отже, підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області при проведенні виплат заборгованості пенсії позивача за період з 01.01.2018 року по 05.09.2018 року виплачувати компенсацію втрати частини доходів пенсії у зв`язку з порушенням строків їх виплати станом на дату розгляду справи відсутні.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої йому пенсії за період з 01.01.2018 року по 05.09.2018 року в сумі 10620 грн. 75 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 05.09.2018 року в сумі 10620 грн. 75 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 17.09.2019 року.

Суддя /підпис/ Бошкова Юлія Миколаївна

Згідно з оригіналом: суддя:

помічник: