Справа № 140/705/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6796/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Судової Хомюк Н.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року, головуючий суддя Димарчук Т.М., ухвалене о 11:09 год. у м. Луцьку, повний текст якого складено 21.05.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 20.02.2019 року №UA209000/2019/000116/2.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що зазначені відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів від 20.02.2019 №UA209000/2019/000116/2 підстави для такого коригування є необґрунтованими, а надані позивачем до митного органу документи, на підтвердження митної вартості задекларованого товару, за своїм змістом та обсягом дають можливість визначити митну вартість даного товару за основним методом за ціною контракту.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасувано рішення Львівської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 20.02.2019 №UA209000/2019/000116/2.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що застосовуючи послідовно методи визначення митної вартості та не зумівши застосувати методи 1-5, посадові особи митниці, відповідно до статті 64 МК України, правомірно визначили митну вартість на імпортований позивачем товар з використанням резервного методу (метод №6), відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.02.2019 для митного оформлення товару: «легковий автомобіль марки BMW, модель 520D, тип кузова седан, категорія М1, б/в, призначений для перевезення пасажирів на дорогах загального користування, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1995 см. куб, тип двигуна дизельний, 2015 року виготовлення, дата введення в експлуатацію 07.01.2016, країна виробник Німеччина», декларантом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС було подано митну декларацію від 11.02.2019 №UA209190/2019/019560 (а.с.47-48) та комплект документів а саме: рахунок-фактуру (інвойс) фірми «Global Triangle AB» від 17.01.2019 № MDB293 на суму 14 800,00 Євро, копію митної декларації країни відправлення (експортну декларацію) від 01.02.2019 №19PL402010E0114568, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 03.02.2019 №UA209020/2019/05979; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 (а.с.47-50,51).

Згідно з нотаріально засвідченою довіреністю від 29.01.2019 ННМ 347953 ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 придбати на її ім`я транспортний засіб BMW 520D, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , або інший транспортний засіб (а.с.16).

Відповідно до фактури (інвойсу) фірми «Global Triangle AB» від 17.01.2019 №MDB293 та експортної декларації від 01.02.2019 №19PL402010E0114568 експортером товару є фірма «Global Triangle AB» (Швеція), а отримувачем товару є ОСОБА_3 Вартість легкового автомобіля BMW 520D, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 згідно з наданими документами становить 14 800,00 Євро (а.с.49-50).

Як слідує із графи 43 електронної митної декларації від 11.02.2019 №UA209190/2019/019560, товар «легковий автомобіль марки BMW, модель 520D, тип кузова седан, категорія М1, б/в, призначений для перевезення пасажирів на дорогах загального користування, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1995 см.куб, тип двигуна дизельний, 2015 року виготовлення, дата введення в експлуатацію 07.01.2016, країна виробник Німеччина» був задекларований за 1 методом, тобто за ціною контракту -14 800,00 Євро.

Вважаючи, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, посадовою особою митного органу 11.02.2019 декларанту було направлено письмову вимогу та відповідно до частини 3 статті 53 МК України запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціальними експертними організаціями; експортну декларацію країни відправлення, а також надати оригінали всіх документів (а.с.71).

У зв`язку з неподанням додаткових документів, 20.02.2019 Львівською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000116/2, згідно з графою 30 якого митним органом було визначено митну вартість товару «легковий автомобіль марки BMW, модель 520D, тип кузова седан, категорія М1, б/в, призначений для перевезення пасажирів на дорогах загального користування, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1995 см.куб, тип двигуна дизельний, 2015 року виготовлення, дата введення в експлуатацію 07.01.2016, країна виробник Німеччина» за ціною 23 900,00 Євро (замість 14 800,00 Євро, що була заявлена декларантом).

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.09.2015 №689 та постанови КМУ від 12.12.2018 №1077 у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки, заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 17 217,50 EUR. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 17 217,50 EUR. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Як встановлено частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені частиною другою статті 58 Митного кодексу України

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Матеріалами справи підтверджується, що уповноваженою особою позивача - ОСОБА_3 . згідно рахунку-фактури від 17.01.2019 року № MDВ293 у компанії «Global Triangle AB» (Швеція) було придбано транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки BMW 520D, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, 2015 року виготовлення.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) фірми «Global Triangle AB» від 17.01.2019 № MDB293, наданого до митного оформлення, вартість транспортного засобу становить 14 800,00 Євро (а.с.14).

Оплата даного транспортного засобу підтверджується квитанцією про оплату від 17.01.2019 № MDВ293 до рахунку-фактури від 17.01.2019 № MDВ293. З вищевказаної квитанції вбачається, що уповноваженою особою позивача ОСОБА_3 проведено оплату за автомобіль марки BMW 520D, номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 14 800,00 Євро (а.с.15).

Позивачем також надавалась відповідачу копія митної декларації країни відправлення товару (експортна декларація) від 01.02.2019 №19PL402010E0114568 фірми продавця «Global Triangle AB» (Швеція).

У даному випадку, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

Слід вказати і про те, що органом доходів і зборів не наведено підстав щодо неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів у їх послідовності.

Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі №140/705/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді Н. М. Судова-Хомюк
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 12.09.2019 року.