Справа № 460/190/19
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Рівне №460/190/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Мороза Д.Ю., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: представник ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про скасування вимоги,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій та скасування вимоги.

З урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року №Ф-14829-17.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сформовано спірну вимогу, оскільки позивач, як засуджений до позбавлення волі, був звільнений від обов`язку подавати звіти та сплачувати такий внесок.

Ухвалою суду від 20.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального підготовчого провадження. Призначено підготовче засідання та встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

12.03.2019, у межах встановленого судом строку, Головним управлінням ДФС у Рівненській області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що податкова вимога сформована відповідно до вимог чинного законодавства.

25.03.2019 позивачем подано відповідь на відзив, за змістом якого підприємство, де працював позивач, відбуваючи покарання, сплачувало за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

09.07.2019 позивачем подано заяву про зміну предмета позову.

26.07.2019 відповідачем подано відзив на заяву про зміну предмета позову.

Ухвалою суду від 31.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що ОСОБА_2 був засуджений до позбавлення волі та відбував покарання з 29.09.2015 по 24.11.2017. Після засудження дружина позивача повідомила податковий орган про такий факт та, як вважає, здійснила усі необхідні дії для припинення його підприємницької діяльності.

За увесь період відбування покарання і до цього моменту позивачем не було подано жодного звіту щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Жодного документа щодо порушення позивачем податкового законодавства від відповідача не надходило. За таких обставин, позивач був упевнений в припиненні його підприємницької діяльності.

Зазначив, що, перебуваючи в місцях позбавлення волі, позивач був обмежений у своїй цивільній дієздатності - не міг займатися підприємницькою діяльністю, подавати звітність та сплачувати податки.

У силу вимог п.179.4 ст.179 Податкового кодексу України, позивач звільнявся від подання звітів зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки звіти не подавалися, то база для нарахування внеску теж відсутня.

Вказав, що відповідач зобов`язаний був анулювати реєстрацію позивача як платника єдиного внеску згідно зі ст.184 Податкового кодексу України.

Вважаючи дії відповідача протиправними, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснила суду, що податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника про невиконання ним податкового обов`язку та виникнення податкового боргу.

Вказала, що податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Позивач перебуває на обліку в контролюючому органі з 26.07.2002. Будь-які дані про припинення ним підприємницької діяльності у відповідача відсутні. Остаточні розрахунки позивачем не проведено, повідомлення за формою №20-ОПП з оновленою інформацією про закриття об`єкта оподаткування контролюючому органу та звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску із зазначенням типу форми "ліквідаційна" не подано.

Зазначила, що відповідно до норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач є платником такого внеску. Зазначений закон не звільняє осіб, засуджених до позбавлення волі, від його сплати.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Оскільки контролюючий орган діяв в межах чинного законодавства, просила в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.07.2002 (свідоцтво про реєстрацію від 19.07.2002 №), перебуває на обліку як платник податків і зборів у контролюючому органі з 26.07.2002, з 01.01.2013 - перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (а.с.39).

У період з 29.09.2015 по 23.11.2017 ОСОБА_2 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, що підтверджується довідкою про звільнення серії КИВ №11389 (а.с.16).

06.11.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області сформовано вимогу №Ф-14829-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 21027,02грн (а.с.13).

Зазначену вимогу позивачем було оскаржено в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 22.12.2018 №20380/А/99-99-11-05-02-25 скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 №Ф-14829-17 - без змін (а.а.с14-15).

13.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області сформовано вимогу №Ф-14829-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 26622,58грн (а.с.122).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

У силу вимог пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Відповідно до пп.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19 ПК України, контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи (п.3-1. ч.1. ст.1 Закону №2464-VI).

Згідно з ч.ч.1-4 ст.25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У силу вимог п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, Закон №2464-VI не містить застереження для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, щодо сплати внеску незалежно від отримання доходу.

Внесок нараховується виключно на визначену самостійно суму доходу і обмежений мінімальним та максимальним розмірами.

Отже, у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі, не залежно від отриманого доходу.

Судом встановлено, що грошове зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26622,58грн позивачу нараховане за період з 20.04.2015 по 19.04.2019, що підтверджується даними інтегрованої картки платника (а.а.с.114-115).

У період з 29.09.2015 по 23.11.2017 ОСОБА_2 перебував у місцях позбавлення волі, а відтак, був обмеженим у цивільній дієздатності та жодним чином не міг здійснювати підприємницьку діяльність і подавати контролюючому органу відповідну звітність, зокрема і згідно з вимогами Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 №435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 №511) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905.

Будь-яких доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу як під час позбавлення волі, так і в період після звільнення відповідачем суду не надано.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, ОСОБА_2 (виписку сформовано Головним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області 11.12.2018), упродовж 2017 року страхувальником за позивача сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.51). Тобто, пояснення представника позивача щодо сплати внеску роботодавцем у місцях позбавлення волі підтверджені документально.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, зазначена норма зобов`язує контролюючий орган нараховувати єдиний внесок, сформувавши вимогу про його сплату, на підставі: акта перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону №2464-VI нараховується внесок.

Під час розгляду справи судом встановлено відсутність наведених підстав.

Так, позивач звітності не подавав, відповідачем чи іншим державним органом перевірку щодо позивача проведено не було, бухгалтерські та інші документи у позивача не витребовувалися та, відповідно, ним контролюючому органу не надавалися.

Суд зазначає, що відомості з інтегрованої картки платника єдиного внеску та з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не належать до переліку "інших документів", оскільки не підтверджують суми виплат (доходу).

Такі відомості є підставою призначення перевірки, під час проведення якої у платника внеску виникає право надати пояснення, що становить мінімальний стандарт права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розумності, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вчинені без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-14829-17 є протиправною та підлягає до скасування, а адміністративний позов - до задоволення.

При цьому, суд відхиляє посилання представника позивача на ст.ст.179, 184 Податкового кодексу України, оскільки ці норми визначають порядок подання річної декларації платниками податку на доходи фізичних осіб та анулювання реєстрації планика податку на додану вартість. Спірні ж правовідносини врегульовані Законом №2464-VI, а Податковим кодексом України - лише в частині адміністрування.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведені норми, суд, з метою належного захисту прав, свобод, інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача здійснити коригування особового рахунку шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску.

Враховуючи вимоги ст.139 КАС України, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області, судові витрати на суму 768,40 грн, сплачені як судовий збір згідно з квитанцією від 28.01.2019 №0.0..1, дублікат якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.4).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року №Ф-14829-17.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Рівненській області здійснити коригування особового рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного внеску на загальну суму 26622,58грн (26238,38грн - недоїмка, 380,39грн - штраф, 3,81грн - пеня).

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДФС у Рівненській області (), судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 серпня 2019 року.

Суддя Дудар О.М.