Справа № 500/660/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6086/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (суддя - Баб`юк П.М., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 23 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 20.03.2019 звернувся до суду з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача, якими позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із змінами складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, в розмірі 90% від цієї винагороди; зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: з 04.12.2018 в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яка складає 53785,05 грн згідно довідки Тернопільського апеляційного суду від 20.12.2018 №1460/18; з 01.01.2019 в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яка складає 58639,45 грн згідно довідки Тернопільського апеляційного суду від 22.01.2019 №454/19 без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28.12.2016 він звільнений з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку, з 29.12.2016 отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду від 13 квітня 2017 року у справі №607/3960/17. На підставі Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р2018 змінилась суддівська винагорода суддів Тернопільського апеляційного суду, у зв`язку з чим ОСОБА_1 видані довідки від 20.12.2018 №1460/18 та від 22.01.2019 №454/19 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Тому, позивач 20.12.2018 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку зі зміною розміру складової суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Однак відповідач повідомив позивачу про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 та з 01.02.2019 у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що на думку позивача суперечить вимогам чинного законодавства та судовому рішенню, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №500/660/19 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що відповідно до пункту 4 розділу II «Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінились розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, тому вимога про проведення перерахунку з 04.12.2018 безпідставна. Крім того, наголошує, що в разі, якщо виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, такі виплати продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення або до змін умов пенсійного забезпечення одержувача.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у зв`язку з поданням заяви про відставку, рішенням Вищої Ради правосуддя від 26.12.2016 №3445/0/15-16, позивача - ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області і наказом голови цього суду від 28.12.2016 №261-к відраховано зі штату суду.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 квітня 2017 року у справі №607/3960/17, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області при проведенні розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визнано неправомірними і зобов`язано здійснити перерахунок довічного грошового утримання з 29.12.2016 в розмірі 90% суддівської винагороди, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу на посадах слідчого, старшого слідчого, начальника слідчого відділення та заступника начальника райвідділу по слідству в органах внутрішніх справ Тернопільської області.

З урахуванням вказаних судових рішень, Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області, з 29.12.2016 позивачу здійснюється виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 04.12.2018 №11-р2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII. Визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється з 01.01.2015 у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом. Положення закону, визнані неконституційним втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 04.12.2018.

На підставі Рішення Конституційного суду України від 04.12.2018 №11-р2018 змінилась і суддівська винагорода суддів Тернопільського апеляційного суду, а тому, позивачем 20.12.2018 подана заява до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, до якої долучена довідка Апеляційного суду Тернопільської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20.12.2018 №1460/18.

За результатами розгляду звернення позивача відповідач листом від 21.01.2019 №6/Д-11 повідомив позивача про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Надалі, у зв`язку із зміною з 01.01.2019 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 23.01.2019 позивачем подана заява до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, до якої долучена довідка від 22.01.2019№454/19, видана Тернопільським апеляційним судом, про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 року в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з суми 58639,45 грн.

За результатами розгляду зазначеного звернення позивача відповідач листом від 21.02.2019 №54/Д-11 повідомив позивача про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.02.2019 в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають норма матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом0, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

У відповідності до пункту 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ (далі - Закон №2453-VІ).

У той же час, частина третя статті 133 Закону №2453-VІ визначала, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно частини десятої вказаної статті суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Однак, 04.12.2018 Конституційним Судом прийнято Рішення №11-р/2018, згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 - 15 мінімальних заробітних плат».

Крім того, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), згідно якого «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами.

Також в частині третій резолютивної частини рішення вказано, що положення частин третьої та десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд»), які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, Конституційний суд України у даному рішенні відновив права на отримання посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат з 01.01.2015, а також зазначив, що положення частини третьої статті 133 Закону №2453-VІ (у редакції Закону №192-VІII) звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, створює загрозу для незалежності як судді, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення.

З огляду на викладене, зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, мала місце саме 04.12.2018 та саме з цієї дати настає необхідність у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому такий перерахунок має проводитися з 04.12.2018, оскільки визнання неконституційними окремих положень законодавства в частині визначення розміру посадового окладу судді є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддям у відставці саме з 04.12.2018 через те, що в цьому випадку не відбувається зміна розміру щомісячного грошового утримання суддям, а виключно відновлюються раніше порушені права.

Разом з тим, пунктом 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

22.07.2018 набрав чинності Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (чи) суміжних прав», яким було внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та встановлено, що до внесення змін щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Таким чином, дію Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (чи) суміжних прав» поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме починаючи з 01.01.2017.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762 грн.

Також, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що з 01.01.2018 посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1762 гривні, а з 01.01.2019 посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1921 гривні.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою від 20.12.2018, в якій просив провести перерахунок довічного щомісячного грошового утримання судді відставці з врахуванням грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, яке з 04.12.2018, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 складає 53785,05 грн.

Надалі, у зв`язку зі зміною з 01.01.2019 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 23.01.2019 позивачем подана заява до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з суми 58639,45 грн.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо відмови позивачу в задоволенні його заяв, відповідач посилається на пункт 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2018 №3-1, відповідно до якого перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. При цьому право на такий перерахунок пов`язує з набранням чинності Законом України «Про ефективне управління майновими правами у сфері авторського права і (або) суміжних прав».

Апеляційний суд вважає таке твердження помилковим, оскільки положення вказаного нормативного акту визначають період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. При цьому дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в спірному випадку, не є тотожним поняттям з датою, з якої позивач набула права на такий перерахунок.

В спірному випадку (щодо перерахунку з 04.12.2018) не змінилися розміри складових суддівської винагороди, а внаслідок визнання неконституційними окремих положень Закону відновлено право суддів на отримання суддями місцевих судів посадового окладу, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, за приписами наведених норм правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Щодо необхідності проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків із суддівської винагороди, суд зазначає наступне.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 13 квітня 2017 року у справі №607/3960/17, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, позивачу зараховано до стажу роботи, що дає судді право на відставку, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу на посадах слідчого, старшого слідчого, начальника слідчого відділення та заступника начальника райвідділу по слідству в органах внутрішніх справ Тернопільської області. Встановлено проведення ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від отримуваної суддівської винагороди (грошового утримання) на момент звільнення з посади судді у відставку.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Крім того, частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, під час розгляду даної справи, обов`язковими для врахування, як судом так і сторонами, є обставини, які встановлені рядом судових рішень, що набрали законної сили у правовідносинах між позивачем та органом Пенсійного фонду: постановою Тернопільського міськрайонного суду від 13 квітня 2017 року у справі №607/3960/17 та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року - у цій же справі, відповідно встановлено, що позивач має достатній стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, який підлягає обов`язковому зарахуванню відповідачем та не може ставитись ним під сумнів в подальшому при виникненні підстав для здійснення будь-яких перерахунків.

Більше того, враховуючи, що такий сукупний стаж впливає не лише на саме право на призначення довічного грошового утримання, але і на його розмір, - то наявність належного стажу свідчить і про наявність у позивача права не лише на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% винагороди працюючого судді - за рішеннями у справі №607/3960/17, але і про наявність права на проведення відповідного перерахунку та виплату такого щомісячного довічного грошового утримання саме з розрахунку 90% грошового утримання судді - з моменту збільшення розмірів складових суддівської винагороди працюючих суддів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 20 листопада 2018 року у справі №686/23450/16-а та від 20 грудня 2018 року у справі №482/684/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в проведенні перерахунку та виплаті за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 року в розмірі 90% суддівської винагороди, яка складає 53785,05 грн, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1762 грн, та починаючи з 01.01.2019 в розмірі 90% суддівської винагороди судді, яка складає 58639,45 грн виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанцій. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) під час розгляду справи судом першої інстанції та з урахуванням яких судом вже надавалась оцінка. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року.