Справа № 200/8080/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 р. Справа№200/8080/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг з 14 квітня 2019 року, викладеної в Повідомленні № 628 від 12.04.2019 року,

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг ОСОБА_1 , починаючи з 14 квітня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеними особами, що перемістилися з міста Донецьк, внаслідок проведення на даній території антитерористичної операції, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданими Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької ради. ОСОБА_2 12 квітня 2019 року звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області за призначенням щомісячної адресної грошової допомоги на сім`ю, яка складається з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На момент подання заяви позивач працював у Приватному підприємстві «ЕНТЕК» () на посаді головного інженера, про що мається Довідка від 10.06.2019 року за вих. № 04 та запис у трудовій книжці. Щомісячна адресна допомога повинна була бути призначеною та виплаченою з дати подання заяви щомісячно у розмірі 442,00 грн., відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року. Відповідачем було відмовлено в отриманні щомісячної адресної допомоги та призначено щомісячну адресну допомогу на його дружину ОСОБА_2 у розмірі 442,00 грн. Причиною відмови стало посилання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області на п. 3,7 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року, у зв`язку з не працевлаштуванням. При цьому, позивач зазначив, що звертався до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області (після переїзду із м. Сєвєродонецьк з новою адресую) із заявою щодо призначення щомісячної адресної допомоги 12 квітня 2019 року, проте управлінням було відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги (призначено лише на дружину), про що мається Повідомлення УПСЗН Краматорської міськради № 628 від 12 квітня 2019 року, через те що виплата допомоги йому була припинена Управлінням праці та соціального захисту Сєвєродонецької міської ради на підставі п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, після його звільнення.

Позивач вважає, що відповідачем в порушення норм матеріального права протиправно відмовлено в призначенні допомоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначено, що позивач з дружиною ОСОБА_2 перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб з 06.02.2019 року, про що видано відповідні довідки. З заявою від 04.04.2019 р. ОСОБА_2 звернулася до управління як уповноважений представник сім`ї. В заяві було зазначено, що вона працює в ПрАТ «СК «Альфа страхування», чоловік працює в ПП «Ентек» з 15.03.2019. Рішенням від 12.04.2019 року ОСОБА_2 зроблено перерахунок в межах терміну призначення адресної допомоги на сім`ю на період з 01.05.2019 по 11.07.2019 року у щомісячному розмірі 442,00 грн. (442,00 грн. - на ОСОБА_2 ). Позивача не включено до розрахунку відповідно до п.3, 7 Порядку № 505, оскільки з 28.10.2018 року - виплата адресної допомоги ОСОБА_1 була припинена управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради відповідно до п. 7 Порядку № 505. При цьому зазначив, що управління не має законних підстав для призначення ОСОБА_1 допомоги, оскільки адресна допомога Позивачу була припинена з 28.10.2018 року відповідно до пункту 7 Порядку № 505, а працевлаштувався він згідно наданої заяви з 15.03.2019 року, тобто після спливу місячного строку.

На підставі зазначеного, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо посилання у відзиві відповідача на те, що позов подано неналежним позивачем, оскільки з заявою про призначення адресної допомоги ОСОБА_1 до управління не звертався, а зверталась його дружина ОСОБА_2 , як уповноважений представник сім`ї, та право на оскарження рішення управління від 12.04.2019 року має лише вона, суд зазначає наступне.

За частиною першою статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Вказане підтверджується і нормою частини другої статті 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов`язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

Таким чином, враховуючи наведене нормативне регулювання, суд дійшов висновку, що право на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень мають лише особи, чиї права, свободи та інтереси порушуються оскаржуваним рішенням. Особи, чиї права, свободи та інтереси не порушуються таким рішенням суб`єкта владних повноважень, права оскаржувати такі рішення не мають.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням УПСЗН Краматорської міськради від 12.04.2019 року, зокрема, відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги саме ОСОБА_1 . Відповідно, таке рішення про відмову у призначенні допомоги є актом індивідуальної дії, що стосуються виключно особи щодо якої його прийнято.

Таким чином, рішення УПСЗН Краматорської міськради від 12.04.2019 року про відмову у призначенні адресної допомоги ОСОБА_1 жодним чином не порушує права позивача - ОСОБА_2 .

Як наслідок, ОСОБА_2 не належить й право вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг, починаючи з 14 квітня 2019 року.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З 25.07.2019 року по 30.08.2019 року (включно) суддя перебувала у щорічній відпустці, з 02.09.2019 року по 13.09.2019 року на лікарняному, у зв`язку з чим розгляд справи по суті здійснюється у перший робочий день судді.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ), є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.02.2019 року № 1426-.

З особової справи отримувача щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_2 , копію якої надано відповідачем до матеріалів справи, встановлено наступне.

За заявою уповноваженої особи сім`ї ОСОБА_2 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 23.02.2019 року рішенням УПСЗН Краматорської міської ради від 27.03.2019 року про призначення допомоги переміщеним особам на проживання призначено щомісячну адресну допомогу, як працездатній особі у розмірі 442,00 грн., ОСОБА_1 не включений до розрахунку відповідно до постанови КМУ №812 від 31.03.2015 року.

За заявою уповноваженої особи сім`ї ОСОБА_2 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 04.04.2019 року рішенням УПСЗН Краматорської міської ради від 12.04.2019 року про призначення допомоги переміщеним особам на проживання призначено щомісячну адресну допомогу, як працездатній особі у розмірі 442,00 грн., ОСОБА_1 не включений до розрахунку відповідно до постанови КМУ №812 від 31.03.2015 року.

Як вбачається з повідомлення від 12.04.2019 року № 628 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_2 призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 01.05.2019 року по 11.07.2019 року у розмірі 442,00 грн., на ОСОБА_1 не призначено по п.3,7 Порядку № 505 від 01.10.2014 року.

Як зазначає відповідач підставою не включення до розрахунку стало те, що ОСОБА_1 рішенням УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 14.08.2018 року призначено щомісячну адресну допомогу із скороченням терміну призначення та зменшенням суми виплат, а саме: з 12.07.2018 року по 27.08.2018 року у розмірі 442,00 грн. на місяць, з 28.08.2018 по 27.10.2018 у розмірі 221,00 грн. на місяць (дата зміни категорії працездатності 17.05.2018).

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.03.2019 працевлаштувався на Приватне підприємство «ЕНТЕК» на посаду головного інженера, що підтверджено довідкою від 10.06.2019 року № 04, що також підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 (запис №27 від 15.03.2019 року, наказ №4-к від 14.03.2019 року).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII від 20.10.2014 (далі за текстом Закон №1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами ст.2 Закону №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ст.5 Закону 1706-VII).

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 із змінами та доповненнями (далі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 3 Порядку №505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах:

для осіб, які отримують пенсію, дітей, студентів денної форми навчання закладів вищої освіти та учнів закладів професійно-технічної освіти, які досягли 18-річного віку (до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї);

для осіб з інвалідністю I групи та дітей з інвалідністю - 130 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

для осіб з інвалідністю II групи - 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

для осіб з інвалідністю III групи - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальний розмір допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 3000 гривень, для сім`ї, до складу якої входять особи з інвалідністю або діти з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сім`ї - 5000 гривень.

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Згідно п.6 Порядку №505 грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Грошова допомога не призначається на члена сім`ї:

який перебуває на повному державному утриманні в будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, психоневрологічному інтернаті, будинку-інтернаті для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, спеціальному будинку-інтернаті системи соціального захисту населення;

який перебуває на повному державному утриманні в школі-інтернаті, закладі спеціалізованої освіти військового (військово-спортивного) профілю;

який відбуває покарання в місцях позбавлення волі.

Суд зазначає, що вищенаведеною нормою на час звернення уповноваженого представника сім`ї позивача з заявою щодо призначення та виплати грошової допомоги, встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у її призначенні, серед яких відсутня така підстава, як звернення особи за призначенням грошової допомоги після припинення її виплати даній особі відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Так, пунктом 7 Порядку №505 передбачено, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

У разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Пунктом 12 визначені підстави припинення виплати грошової допомоги. Так, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:

подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;

надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;

зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;

виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги;

у разі смерті внутрішньо переміщеної особи.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Суд зазначає, що зазначеним Порядком відокремлено поняття, підстави та порядок призначення грошової допомоги, призначення допомоги на наступний шестимісячний строк та поновлення раніше припинених виплат.

Відмовляючи у призначенні допомоги, відповідач виходив з тлумачення абзацу 10 пункту 3 Порядку №505, таким чином, що особа, якій виплату грошової допомоги припинено відповідно до пункту 7, назавжди втрачає право на майбутнє отримання такої допомоги.

За приписами абзацу 10 пункту 3 Порядку № 505, в редакції, що діє з 13 вересня 2017 року, особам працездатного віку, яким грошова допомоги була припинена відповідно до п.7, грошова допомога не призначається.

Аналіз положень Порядку №505 надає суду підстави дійти висновку, що вказаним пунктом визначена заборона у призначенні допомоги саме працездатній особі яка не працевлаштована. Тобто, зміни, внесені по абзацу 10 пункту 3 Порядку № 505 Постановою КМУ № 689 від 13.09.2017, спрямовані на усунення двоякого тлумачення цієї норми, якою раніше фактично допускалось повторне призначення допомоги особам після спливу наступного строку, тобто через шість місяців після припинення, і без їх працевлаштування. Таким чином, зазначені зміни покликані стимулювати осіб до працевлаштування з метою відновлення права на призначення грошової допомоги, передбаченої Порядком № 505.

З аналізу положень пунктів 2 - 7, 12 Порядку №505 слідує, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи. В разі ж, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2-7, 12 Порядку № 505, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Вказаний підхід відповідає не тільки нормам вищенаведеного Порядку, але також відповідає духу та меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які полягають в тому, що така допомога протягом послідових шестимісячних періодів надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім`ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці проживання та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

До того ж, суд зазначає, що Порядком №505 не встановлено жодного обмеження особи звернутися після того, як вона вже отримувала допомогу та після працевлаштування з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Підстав для відмови у призначені такої допомоги вже не має, якщо така особа працевлаштувалася.

Такий висновок суд узгоджується з позицією Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №127/5805/17.

Отже, позивач має право на отримання адресної допомоги як внутрішньо переміщена особа, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005 якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно рішенням від 12 квітня 2019 року б/н відмовив у включенні ОСОБА_1 до розрахунку допомоги на сім`ю, тобто відмовив йому у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги, передбаченої Порядком № 505.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним) - визнати протиправним та скасувати рішення УПСЗН Краматорської міської ради від 12 квітня 2019 року б/н в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги та визнання протиправним та скасування повідомлення відповідача від 12.04.2019 року № 628 про відмову у наданні позивачу допомоги переміщеним особам на проживання. Як наслідок визнання протиправним та скасування рішення, скасування повідомлення, зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу за заявою уповноваженої особи сім`ї ОСОБА_2 від 04.04.2019 року щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу починаючи з 14 квітня 2019 року, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Враховуючи, що уповноважена особа сім`ї ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою від 04.04.2019 року, належним спосіб захисту є саме призначення та виплата позивачу щомісячної адресної допомоги за заявою уповноваженої особи сім`ї ОСОБА_2 від 04.04.2019 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 768,40 грн., що підтверджено квитанцією від 20.06.2019 року.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, суд присуджує судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 118,139, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 12 квітня 2019 року б/н в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», за заявою уповноваженої особи сім`ї ОСОБА_2 від 04.04.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 12.04.2019 року № 628 про відмову у наданні ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, за заявою уповноваженої особи сім`ї ОСОБА_2 від 04.04.2019 року.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (, місцезнаходження: 84333, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Героїв Небесної Сотні, 23) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за заявою уповноваженої особи сім`ї ОСОБА_2 від 04.04.2019 року щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (, місцезнаходження: 84333, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Героїв Небесної Сотні, 23) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 16 вересня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова