Справа № 640/14352/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

16 вересня 2019 року № 640/14352/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

Міністерства оборони України
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_1
про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язати вчинити дії

за участю представника позивача, представник відповідача та третьої особи не прибули
ВСТАНОВИВ :
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України (надалі позивач), адреса: 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - відповідач), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Городецького, буд. 13, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (надалі третя особа), адреса: АДРЕСА_1 , в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №28811030) від 11 липня 2019 року про накладення штрафу;

- зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58811030 у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії згідно пункту 6 Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

За доводами позивача, суд, не втручаючись у дискрецію суб`єкта владних повноважень, зобов`язав позивача розглянути заяву та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Порядком №975, як зазначає позивач, визначено, що розпорядник бюджетних коштів за наслідками розгляду заяви може прийняти одне з двох рішень, а саме, про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у її призначенні.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року №826/9936/18, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянуто документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності (протокол №62 від 24 травня 2019 року), що, за твердженнями позивача, свідчить про фактичне виконання судового рішення.

Позивач наголошує на тому, що рішенням суду та виконавчим листом не зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, а встановлено лише обов`язок прийняти рішення згідно Закону про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги.

Проте, постановою державного виконавця від 11 липня 2019 року (ВП №58811030) на Міністерство оборони України накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду у справі №826/9936/18.

Як вказує позивач, у мотивувальній частині вказаної постанови про накладення штрафу зазначено, що державним виконавцем отримано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 24 травня 2019 року №62 та заяву Міністерства оборони України про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду разом з витягом з протоколу про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги.

Крім того, позивач послався й на те, що резолютивна частина рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року №826/9936/18 містить зобов`язання прийняти лише рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а тому, за доводами позивача, вимога відповідача про обов`язкове призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги є необґрунтованою та безпідставною, а постанова про накладення штрафу від 11 липня 2019 року такою, що підлягає скасуванню.

Також, позивач зазначив, що оскільки рішення суду фактично виконано останнім, виконавче провадження повинно бути закінчено.

У письмових поясненнях представник позивача послався на те, що ОСОБА_1 не звертався до позивача щодо неправомірності прийнятого рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, а у разі незгоди із прийнятим рішенням він має право на його оскарження.

Крім того, за твердженнями позивача, державний виконавець не наділений повноваженнями інспектування рішень Міністерства оборони України, тому позивач вважає дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стосовно винесення постанови від 11 липня 2019 року ВП №58811030 протиправними, а постанову про накладення штрафу незаконною.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №58811030 з примусового виконання виконавчого листа №826/9936/18, виданого 13 березня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків даного рішення суду.

Постановою державного виконавця від 04 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження №58811030, а 04 червня 2019 року від Міністерства оборони України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження, в якому повідомлялось, що на виконання рішення суду комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, до якої додано витяг з протоколу від 28 травня 2019 року №62.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 стало те, що заявник не має право на одержання одноразової грошової допомоги, проте, у виконавчому листі з примусового виконання рішення суду зазначено, що Міністерство оборони України зобов`язано прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби з урахуванням висновків даного рішення суду.

Так, представник відповідача послався на те, що у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18, на підставі якого видано виконавчий документ, зазначено, що суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому враховуючи, що Міністерство оборони України було зобов`язано вчинити дії з урахуванням висновків, зазначених у рішенні суду, прийняття протоколу від 24 травня 2019 року №62 щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, що були досліджені судом та надано оцінку, як необґрунтованим, не можуть вважатись фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

У зв`язку з тим, що Міністерством оборони України не виконане рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн від 11 липня 2019 року.

З урахуванням викладених обставин, представник відповідача просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надала з невідомих суду причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, витребувано виконавче провадження №58811030.

В судовому засіданні 16 вересня 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі Закон від 02.06.2016 №1404-VIII).

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з наданої суду копії матеріалів виконавчого провадження №58811030 (Т.1, арк. 46-65), 29 березня 2019 року на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява представника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №826/9936/18, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 13 березня 2019 року.

Як вбачається з наявної копії вказаного вище виконавчого листа, останній був виданий Окружним адміністративним судом міста Києва на підставі рішення суду від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18, яке набрало законної сили 14 січня 2019 року, яким зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків даного рішення суду (Т.1, арк. 50).

Абзацом 1 частини 6 статті 26 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Так, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження №58811030 з примусового виконання виконавчого листа №826/9936/18, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 13 березня 2019 року про зобов`язання Міністерства оборони України вчинити дії, якою боржника повідомлено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та невідкладно повідомити державного виконавця з наданням відповідних документів (Т.1, арк. 52).

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

10 червня 2019 року на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від Міністерства оборони України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження, в якій останнє просило закінчити виконавче провадження №58811030 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення та винести відповідну постанову, а також не вживати заходів примусового характеру щодо стягнення штрафів з рахунків Міноборони (Т.1, арк. 61).

До вказаної заяви Міністерством оборони України було додано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24 травня 2019 року №62, згідно змісту якого комісією на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18 розглянуто подані документи, за результатами яких прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з тих підстав, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що інвалідність останньому встановлено понад тримісячний термін. При цьому, комісія послалась, у тому числі, на положення пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правову позицію, зазначену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №816/1458/18 (Т.1, арк. 62).

В той же час, у відповідності до наявної в матеріалах виконавчого провадження роздруківки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18 (Т.1, арк. 58-59) вбачається, що судом під час розгляду даної справи були встановлені наступні обставини: «…З метою реалізації соціального правового захисту військовослужбовців, передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення документів до Міністерства оборони України на комісію для розгляду питання, щодо виплати одноразової грошової допомоги як інваліду війни другої групи.
Відповідно до Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 16 від 09.02.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в одержанні грошової допомоги, оскільки згідно п.п 6 п.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач і звернувся з даним позовом…
… Оскільки, інвалідність відповідно до норм чинного законодавства встановлюється на початку року, то вказана в довідці МСЕК дата « 20 вересня 2017 року» є датою звернення для встановлення інвалідності та не є датою встановлення права на отримання одноразової грошової допомоги.
Твердження позивача, що відповідно до ч.1 ст.16-2 Закону України №2011-XII, п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, є обґрунтованими.
Судом встановлено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та відповідно до Порядку № 975, оскільки таке право не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби…
… Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII.
Крім того, аналіз змісту Порядку № 975 свідчить, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців військових формуваннях колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України та встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.
З огляду на викладене, суд зазначає, що позов підлягає задоволенню.
Проте з огляду на те, що Міністерство оборони України наділено дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у призначенні та виплаті, суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень.
На підставі абзацу другого частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача шляхом зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу.» (Т.1, арк. 58-59).

При цьому, суд зазначає, що пункт 3 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18 викладений у наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України (адреса, 03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект 6, ) прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ід.номер НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків даного рішення суду.»

Згідно з частинами 1-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, в даному випадку під фактичним виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18 є прийняття рішення Міністерством оборони України за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків саме цього рішення суду, а не з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №816/1458/18.

Наведене в сукупності спростовує твердження позивача в частині, що рішенням суду останнього було зобов`язано лише прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки вказаним рішенням суду Міністерство оборони України було не лише зобов`язано прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати або відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, але й врахувати під час прийняття відповідного рішення висновки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року, у тому числі, й щодо встановлення судом права у ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Таким чином, Міністерством оборони України не доведено, а судом не встановлено фактичного виконання в повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18 згідно з виконавчим листом, виданим судом 14 березня 2019 року, оскільки Міністерством оборони України під час прийняття рішення за результатами розгляду питання щодо виплати або відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не було враховано висновків рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року, зокрема, щодо встановлення рішенням суду права у ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Так, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11 липня 2019 року на Міністерство оборони України накладено штраф за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18 у розмірі 5100,00 грн, у мотивувальній частині якої головний державний виконавець зазначив, що «Судом встановлено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та відповідно до Порядку № 975, оскільки таке право не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII.". Враховуючи, що рішенням суду зобов`язано боржника вчинити дії з урахуванням висновків, прийняття протоколу від 24.05.2019 № 62 щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, що були дослідженні судом та надано оцінку як необгрунтовані, подані документи Міністерством оборони України до відділу не можуть вважатись фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, станом на 11.07.2019 рішення суду залишається невиконаним боржником без поважних причин» (Т.1, арк. 63-64).

Враховуючи вищевикладені обставини, а також з урахуванням того, що судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами факт невиконання Міністерством оборони України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі №826/9936/18, на виконання якого судом було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №58811030, зокрема, в частині не врахування висновків даного рішення суду під час розгляду питання щодо призначення або відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, суд приходить до висновку про правомірність постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 11 липня 2019 року та відсутність правових підстав для зобов`язання останнього винести постанову про закінчення виконавчого провадження №58811030 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя Н.В. Клочкова