Справа № 120/1722/19-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1722/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маслоід О.С.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

10 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Ладижинський міський центр первинної медико санітарної допомоги Ладижинської міської ради", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Ладижинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 (ЗОШ №4) Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року позивач ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до комунального підприємства "Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Ладижинської міської ради", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Ладижинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 (ЗОШ №4) Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання відмови протиправної та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що предметом оскарження в межах даного позову є виключно дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, вчинених ним при здійсненні тих управлінських функцій, які стосуються встановлення певного соціального статусу дитини, надання їй пільг та підтвердження прав.

Позивач в судове засідання не з`явилася, повноважного представника не направила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, повноважного представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина навчається в навчальному закладі - Ладижинській ЗОШ І-ІІІ ст. №3.

У квітні 2019 року керівництво цього навчального закладу усно повідомило позивача про те, що обов`язковою умовою допуску дитини до навчання є медична довідка із зазначенням того, що в дитини є усі необхідні щеплення. У випадку відсутності щеплень, дитина надалі не буде допущена до навчання, і що допуск дитини до навчання буде здійснюватися лише у разі наявності дозволу медичного закладу в порядку, передбаченому Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб".

На письмову заяву позивача від 19.04.2019 навчальний заклад, у встановлений законодавством 30-ти денний термін для розгляду звернень громадян відповіді не надав.

18.04.2019 позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу документа, що дозволить її дитині відвідувати навчальний заклад, не дивлячись на відсутність всіх необхідних щеплень.

06.05.2019 позивач отримала від відповідача лист, у якому останній повідомив, що до повноважень медичного закладу не відноситься вирішення таких питань, тому дане звернення підлягає перадресації в навчальний заклад.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулася за захистом прав своєї дитини до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що у справі, яка розглядається, оскаржується протиправність відмови відповідача, який не є суб`єктом владних повноважень, та стосовно якого існує спір про право цивільне, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, виходить з наступного.

Підстави та порядок відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені статтею 170 КАС України. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративною справою у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Ознаками справи адміністративної юрисдикції є особливий суб`єктний склад публічно-правового спору, участь суб`єкта владних повноважень, суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Виходячи із змісту адміністративного позову, суть спірних правовідносин зводиться до того, що, на думку позивача, відповідач не належним чином розглянув її заяву про видачу «документу», який би надавав дозвіл її дитині відвідувати навчальний заклад, не дивлячись на відсутність у нього всіх необхідних щеплень. При цьому позивач у заяві вказала, що якщо законодавство чи медичні інструкції, якими врегульована медична сфера, вимагають проведення ЛКК, то вона не заперечує проти огляду дитини.

На дане звернення відповідач направив лист, в якому вказав, що до повноважень медичного закладу не відноситься вирішення таких питань, тому дане звернення підлягає переадресації в навчальний заклад.

Таким чином, визначаючись щодо юрисдикції даного спору слід визначити правову природу спірних правовідносин, правовий статус відповідача, включаючи його повноваження в цих відносинах, та предмет оскарження.

Так, правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, а також права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб встановлює Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-III від 06.04.2000 року (далі - Закон № 1645-III).

Відповідно до ст. 12 Закону № 1645-III особам віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років чи визнаним судом обмежено дієздатними профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації та за згодою об`єктивно інформованих батьків або інших законних представників цих осіб. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Статтею 15 Закону № 1645-III встановлено, що прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоров`я, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі даних медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями. Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячих закладів не дозволяється.

Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячих закладів не дозволяється.

Порядок проведення медичних оглядів дітей і форма довідки для прийому їх до дитячих закладів установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Зокрема, відповідно до п. 6 Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 29.11.2002 № 434, питання про відвідування дошкільного навчального закладу дітьми, батьки яких відмовляються від щеплень вирішується лікарсько-консультативною комісією.

З наведеного слідує, що офіційним документом, відповідно до якого може бути вирішене заявлене позивачем питання про відвідування шкільного закладу є - рішення лікарсько-консультативної комісії.

При цьому, діюче законодавство не передбачає іншого належного способу вирішення заявленого позивачем питання, в т.ч. і відмови у надані довідки відповідачем.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Таким чином, виходячи із суті спірних правовідносин, предмету позову (оскарження неналежного розгляду заяви про прийняття рішення ЛКК) вказаний спір підпадає під ознаки публічно-правового спору.

Тому, висновок суду про те, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, так як має приватно правовий характер і стосується саме конституційного права дитини на освіту, що у розумінні ст.26 Цивільного кодексу України є особистим немайновим правом, є безпідставним.

Крім того, такий висновок передчасний, оскільки судом першої інстанції не встановлено правовий статус відповідача у спірних правовідносинах. Зокрема не встановлено чи створено та діє в його складі ЛЛК, тощо.

Положення про лікарсько-консультативну комісію затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 (далі - Положення №917).

Згідно з п. 3 Положення №917 лікарсько-консультативні комісії функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських райдержадміністрацій.

Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, іншими підприємствами, установами та організаціями, в яких навчаються або перебувають діти.

Центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги є закладом охорони здоров`я, що створюється з метою забезпечення потреб населення у первинній медичній допомозі, створюється за рішенням органу/органів місцевого самоврядування, у тому числі об`єднаної територіальної громади і діє на підставі Положення про центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 29.07.2016 № 801.

Таким чином, комунальне підприємство "Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Ладижинської міської ради, дії якого фактично оскаржує позивач, перебуває у віданні Міністерства охорони здоров`я, у межах та у порядку, встановленому Положенням, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем права її дітей на освіту і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Отже, комунальне підприємство "Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Ладижинської міської ради, у якому створена і функціонує ЛКК, діє як суб`єкт владних повноважень, а відтак, спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених комунальним підприємством "Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Ладижинської міської ради є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у даній справі дійшов передчасного висновку про те, що даний спір є приватно-правовим, оскільки стосуються особистого немайнового права - права на освіту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню, а матеріали адміністративного позову направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 312 КАС України вказано, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.