Справа № 342/1286/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року№ 857/7505/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу поліцейського роти батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції Давидюка Юрія Анатолійовича на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2019 року у справі №342/1286/18 (суддя Калиновський М.М., м.Снятин) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтинанта поліції Давидюка Юрія Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського роти батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції Давидюка Ю.А. (далі - УПП, Поліцейський відповідно) в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03.11.2018 серії ВР №066200 (далі - Постанова), а провадження у справі закрити.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2019 рокупозов задоволено частково. Постанову скасовано. Провадження у справі закрито у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення із обмеженням усного зауваження.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У доводах апеляційної скарги наводить окремі обставини справи в обґрунтування правомірності винесення відносно позивача оскаржуваної Постанови, зазначає, що останнім порушено вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР), а саме перевищено встановлене обмеження швидкості руху населеним пунктом. Також вказує, що суд вийшов за межі своїх повноважень та помилково застосував статтю 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), оскільки згідно з частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) зміна заходу стягнення та звільнення від відповідальності поняття не тотожні. Частина перша статті 121 КУпАП не містить іншої санкції, крім штрафу.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 КАС, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частино першою статті 122 КУпАП, однак враховуючи особу порушника та обставини вчинення адміністративного правопорушення, суд дійшов до висновку, що правопорушення є малозначним, а тому слід застосувати положення статті 22 КУпАП та звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.11.2018 позивач о 15/27 год керуючи транспортним засобом «PEUOGON 5008» з номерним знаком НОМЕР_1 , по автодорозі Київ-Чоп, перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год. Рухався зі швидкістю 74 км/год.

На підставі наведеного, Поліцейським ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с.3).

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього Постановою, та вказує, що вона винесена у його відсутності. Відповідач не досліджував докази по справі, прилад яким вимірювалась швидкість знаходився у іншого працівника поліції. Патрульним поліції при винесенні Постанови грубо порушено порядок її складання, оскільки така виносилась у службовому автомобілі на протилежній стороні дороги, без участі позивача як водія, фактично розгляд справи у передбачений законом спосіб забезпечено не було, чим грубо порушено вимоги статті 279 КУпАП. Окрім того, порушено процесуальні права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною першою статті 122 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив ПДР.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи видно що відповідачем до відзиву на позовну заяву додано фото та DVD диск із записами приладу TruCAMLTI 20/20 (серійний номерТС000681) (а.с.34-35, 43).

На фото та відеозаписі зафіксовано, що автомобіль позивача 03.11.2018 о 15/24 год проїжджав автомобільною дорогою М-06 326 км зі швидкістю 74 км/год, при цьому дозволена максимальна швидкість 50 км/год. Таким чином, перевищення швидкості становить 24 км/год.

Порушення ПДР зафіксовано на прилад TruCAMLTI 20/20, серійний номер: ТС001163, особистий номер:0015081. Як видно із документів, що містяться у матеріалах справи лазерний вимірювач швидкості TruCAMLTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12. Крім цього, на зазначений тип лазерного вимірювача швидкості (LTI 20/20 TruCAM серійний номер ТС000681) Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України видано експертний висновок, що діє до 27.09.2021. Також, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/11919, що діє до 25.09.2019, діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год і ± 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год (а.с.36-40),

Тому, лазерний вимірювач TruCamLTI 20/20 (серійний номерТС000681) є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Статтею 288 КУпАП встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено іншого органу (посадової особи) - у вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладені норми можна дійти висновку, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Разом з тим, сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу.

Зазначена позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31 січня 2018 року у справі №660/575/16-а.

Таким чином, апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про відсутність в адміністративного суду, який переглядає постанову в справі про адміністративне правопорушення, повноважень на застосування до особи, що його скоїла, положень статті 22 КУпАП, яка, в свою чергу, надає органу (посадовій особі), уповноваженій вирішувати справу, право звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, а також на закриття в зв`язку з цим справи про адміністративне правопорушення, оскільки юрисдикцію, повноваження адміністративних судів та порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає саме КАС, який таких повноважень адміністративного суду не передбачає.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №455/415/16-а.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що Постанова, винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.

До того ж потрібно, зауважити і те, що судом першої інстанції визнано, що позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш, як на 20 км/год, чим порушив пункт 12.4 ПДР.

Доказів, які б спростовували факт відсутності такого порушення позивачем не надано та не наведено. Крім того, матеріалами відеофіксації з камер нагрудного реєстратора видно, що позивачу роз`яснювались його права та обов`язки як особи, що притягається до адміністративної відповідальності та повідомлено про допущене правопорушення.

Таким чином, оскаржувана Постанова винесена за наявності достатніх для цього підстав, адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини першоїстатті 122 КУпАП.

Статтею 317 КАС передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до безпідставного висновку про можливість часткового задоволення позову, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції Давидюка Юрія Анатолійовича задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула