Справа № 160/6906/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 вересня 2019 р. Справа № 160/6906/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у місті Дніпрі в письмовому провадженні заяву третьої особи про закриття провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12.06.2019 року про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 12.06.2019 року було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за №207, за заявою нового власника житла - ОСОБА_2 .

Позивачем вказано, що відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ради від 09.07.2019 року за №5/5-118, 12.06.2019 року до відповідача звернувся ОСОБА_2 , як новий власник 1/2 частини житлового будинку, отриманого на підставі договору дарування, серія та номер: 442, виданого 12.06.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвою Тетяною Миколаївною, із заявою про зняття позивача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що законних підстав для зняття його з реєстрації місця проживання не було. На думку позивача, факт зняття його з реєстрації місця проживання є протиправним, а його права та охоронювані законом інтереси порушеними.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

02.09.2019 року третя особа до суду подала заяву про закриття провадження. В обґрунтування заяви вказано, що зі змісту адміністративного позову та долучених до нього документів вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками процесу у зв`язку з порушенням житлових прав позивача. З посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019р. у справі №826/15089/17, від 16.05.2018р. по справі №337/2535/2017, від 12.12.2018р. у справі № 826/8687/16, від 10.04.2019р. по справі № 826/3620/17, ОСОБА_2 зауважено, що в даному випадку існує спір про право, що, в свою чергу, виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір, на думку третьої особи, має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

10.09.2019 року від позивача до суду подано письмові пояснення, в яких він зазначив, що предметом спору у даній справі є оскарження дій відповідача під час надання ним адміністративних послуг, отже у даній справі суто публічно-правовий спір, вимоги до відповідача не є похідними, а тому, дана категорія спорів, на думку позивача, підпадає під адміністративну юрисдикцію.

Вирішуючи вказане клопотання, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Частиною 1 статті 19 КАС України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У постанові від 20.09.2018 року (справа №816/389/15-а) Велика Палата Верховного Суду вказала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, а саме, житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 а.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права позивача на зазначений житловий будинок, вимоги ж до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних правовідносинах у справах за позовами осіб про визнання протиправними дій щодо реєстрації місця проживання містять постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №337/2535/17, від 12.12.2018 року у справі №826/8687/16, від 27.02.2019 року у справі №826/15089/17, від 30 липня 2019 року у справі № 826/7335/17, в яких Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, про те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 цього Кодексу).

На підставі частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи те, що спір про поновлення реєстрації місця проживання позивача може впливати на майнові права та інтереси третьої особи у цій справі, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, суд дійшов до висновку, що цей спір пов`язаний із захистом порушених цивільних прав та інтересів позивача, виник у сфері приватноправових відносин, не є публічно-правовим, а тому юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 19 КАС України, на нього не поширюється. Справа за цим позовом має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, повернення судового збору, сплаченого за подання цього позову, буде здійснено судом у випадку, якщо позивач звернеться до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст.238, 239, 243, 248, 250, 256, 294, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про закриття провадження в адміністративній справі №160/6906/19 - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу про закриття провадження у справі надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник