Справа № 160/7308/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Справа № 160/7308/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
31.07.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо «Вимоги про сплату боргу (недоїмки)» №Ф-1987-52/04-63 від 11 травня 2019 року, пред`явлену на імя ОСОБА_1 , протиправними та скасувати «Вимогу про сплату боргу (недоїмки)» №Ф-1987-52/04-63 від 11 травня 2019 року, винесену Соборним управлінням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від імені ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з рішенням про видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 10.10.2002 року №1106 зареєстрований адвокатом та знаходиться на обліку в Соборному управлінні ГУ ДФС у Дніпропетровській області, як самозайнята особа, яка здійснює адвокатську діяльність. З грудня 2016 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у зв`язку з наміром вступити на військову службу за контрактом у Збройних Силах України, на підставі особистої заяви, його адвокатська діяльність була зупинена, про що Радою адвокатів Дніпропетровської області були внесені відповідні відомості у Єдиний Реєстр Адвокатів України. Починаючи з 13.12.2016 року він вступив на військову службу за контрактом, яку продовжує до цього часу. Проте, 22.06.2019 року на його адресу надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-1987-52/04-63, винесена Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області щодо стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як само зайнятої особи, за 2017-2018 роки та І квартал 2019 року у загальній сумі 21 030,90 грн. Вважає, що дана вимога є незаконною, протиправною та необґрунтованою, яка порушує його законні права та інтереси, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки з 07.12.2016 року він не здійснював адвокатську діяльність та не отримував доходу від такої діяльності, крім того, єдиний внесок за цей період вже сплачено роботодавцем з його заробітної плати за місцем проходження служби у Збройних Силах України, з моменту вступу на контрактну службу.
02.08.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 22.08.2019 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 2).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
21.08.2019 року представником відповідача подано письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Позивач є платником єдиного внеску, який повинен сплачувати незалежно від наявності у нього доходів у мінімальному розмірі. Позивач на дату формування оскаржуваної вимоги не перебував у стані припинення підприємницької діяльності, реєстрацію припинення останньої здійснено лише 24.06.2019 року, тобто вже після прийняття оскаржуваної вимоги. Отже, у зв`язку з не сплатою позивачем внеску, контролюючим органом було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-1987-52/04-63 у загальній сумі 21 030,90 грн., за період 2017-2018 роки та І квартали 2019 року, яка є законною та обґрунтованою. На підставі викладеного у задоволенні позову просила відмовити.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований адвокатом на підставі рішення про видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 10.10.2002 року №1106 та знаходиться на обліку в Соборному управлінні ГУ ДФС у Дніпропетровській області, як самозайнята особа, яка здійснює адвокатську діяльність.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 07.12.2016 року, його адвокатська діяльність була зупинена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що Радою адвокатів Дніпропетровської області були внесені відповідні відомості у Єдиний Реєстр Адвокатів України.
З 13.12.2016 року ОСОБА_1 вступив на військову службу за контрактом до Збройних Сил України, що підтверджується копією довідки від 25.07.2019 року №33, виданої військовою частиною НОМЕР_1 та копією Витягу з послужного списку (а.с. 14, 15).
Згідно відомостей з інтегрованої картки платника податків станом на 30.04.2019 року за позивачем значиться заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 21 030,90 грн.
У зв`язку із наявністю заборгованості у позивача зі сплати єдиного внеску, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-1987-52/04-63.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-1987-52/04-63.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до п. 2 та п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464-VI).
Разом з тим, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI).
За приписами ч. 2 та 3 ст. 9 Закону №2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Частиною 8 ст. 9 Закону №2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Отже, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ до платників єдиного внеску.
Поряд з цим, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076).
Пунктами 1 та 2 ч.1 ст. 1 Закону №5076 визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (ст. 13 Закону №5076-VI).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону №5076, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.
Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31 Закону №5076).
За правилами ч. 5 та 6 ст. 31 Закону №5076, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.
Положеннями ст. 32 Закону №5076 визначені підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.
Тобто, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.
Наведене дає підстави для висновку про те, що поняття «зупинення» та «припинення» адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, тому дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 зупинив адвокатську діяльність з 07.12.2016 року на підставі власної заяви, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»
Отже, з цієї дати позивач не здійснює адвокатської діяльності та не отримує доходу від такої діяльності, а згідно положень Закону №5076 не може нею займатися та одержувати дохід.
Таким чином, у позивача з 07.12.2016 року не було обов`язку сплачувати єдиний внесок як самозайнятою особою, у розумінні законодавства про зайнятість населення.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.11.2018 року у справі №820/1538/17.
За наведених обставин, нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску в сумі 21 030,90 грн. за період, коли адвокатську діяльність позивача було зупинено, є протиправним.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо прийняття відносно ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1987-52/04-63 від 11.05.2019 року є протиправними, у зв`язку з чим остання підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо прийняття відносно ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1987-52/04-63 від 11.05.2019 року - протиправними.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 11.05.2019 року №Ф-1987-52/04-63 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець