Справа № 803/774/17
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 вересня 2019 року
Київ
справа №803/774/17
адміністративне провадження №К/9901/20363/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Радишевської О.Р.,
суддів Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами як суд касаційної інстанції адміністративну справу №803/774/17
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Рибачука А.І., суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (далі військова частина НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в день виключення зі списків особового складу частини компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно;
1.2. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок неотриманого позивачем речового майна;
1.3. стягнути компенсацію за неотримане позивачем під час проходження військової служби речове майно.
2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що він проходив військову службу на посаді старшого помічника начальника штабу (з обліку, комплектування та проходження служби особовим складом) військової частини НОМЕР_1 .
2.1. Позивач уважає, що має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки відповідає вимогам, установленим пунктами 2 та 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі Порядок №178).
2.2. На виконання вимог пункту 4 Порядку №178 ним за місцем військової служби була подана відповідна заява.
2.3. Однак відповідач у проведенні розрахунку та виплаті грошової компенсації відмовив, мотивуючи таку відмову втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 28.04.2004 №1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» (далі Постанова №1444).
2.4. Таким чином, позивач уважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в день виключення зі списків особового складу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого помічника начальника штабу (з обліку, комплектування та проходження служби особовим складом) у військовому званні підполковника.
4. Наказом командувача Національної гвардії України від 17.05.2017 №59 о/с, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.
5. 29.05.2017 року позивач звернувся до т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби в запас.
5.1. Однак у задоволенні вказаного рапорту ОСОБА_1 відповідач відмовив, пояснивши, що підстави для виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відсутні у зв`язку із втратою чинності 04.03.2016 Постанови №1444.
6. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2017 №127 підполковника ОСОБА_1 , старшого помічника начальника штабу (з обліку, комплектування та проходження служби особовим складом) з 01.06.2017 виключено зі списів особового складу військової частини та всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Луцького об`єднаного міського військового комісаріату Волинської області.
7. Одночасно з виключенням із списків особового складу військової частини, з підполковником ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок, що включає премію, одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду.
8. Водночас, уважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати в день виключення зі списків особового складу військової частини компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
9. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року адміністративний позов задоволено:
9.1. визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків особового складу військової частини грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно;
9.2. зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок неотриманого речового майна та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження ним військової служби речове майно.
10. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на грошову компенсацію внаслідок недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби, оскільки відповідає вимогам, установленим пунктами 2 та 3 Порядку №178, а також ним подано за місцем військової служби до його звільнення відповідний рапорт, передбачений пунктом 4 вказаного Порядку.
10.1. Також суд першої інстанції зазначив, що відсутність нормативно-правового акта, який регулює порядок розрахунку вартості речового майна військовослужбовців не може бути підставою для позбавлення особи права на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, передбаченої Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).
11. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.
12. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені адміністративного позову, зазначив, що коло осіб, які мають право на грошову компенсацію за неотримане речове майно визначено лише частиною другою статті 9-1 Закону №2011-XII, відповідно до якої право на отримання такої компенсації мають тільки військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.
13. Суд апеляційної інстанції зазначив, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон №2011-XII передбачав право на отримання такої компенсації лише військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі. Водночас пункт 3 Порядку №178 не підлягав застосуванню, оскільки суперечив нормам Закону №2011-XII.
14. Таким чином, суд апеляційної інстанції вказав на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності в позивача права на грошову компенсацію за неотримане речове майно.
15. Додатково суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини, а тому належним способом захисту його порушених прав має бути звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій командира військової частини щодо виключення позивача зі списків особового складу та скасування відповідного наказу про таке виключення. Отже, суд апеляційної інстанції констатував, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, який не призведе до їхнього фактичного відновлення, що, у свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
16. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
17. 15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
17.1. 12 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
17.2. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Желтобрюх І.Л., суддям Білоусу О.В., Стрелець Т.Г.
17.3. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року №519/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
17.4. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
18. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
19. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є помилковими.
20. Скаржник наполягає на тому, що пунктом 3 Порядку №178 чітко передбачено право військовослужбовця на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у разі його звільнення з військової служби.
21. Водночас відсутність механізму виплати грошової компенсації за неотримане речове майно не може слугувати підставою для відмови у її виплаті. Уважає, що суд апеляційної інстанції повинен був керуватися принципом законності, застосувати норми статті 9-1 Закону №2011-XII і задовольнити позовні вимоги.
22. Відповідач скористався своїм правом і надіслав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на висновки та установлені судом апеляційної інстанції обставини, просив відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
23. Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
24. За змістом статті 9-1 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
25. Пунктами 2, 3 Порядку №178 встановлено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.
25. Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їхньою заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
26. За приписами пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 01 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
27. Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
27.1. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
28. Пункт 27 Постанови №1444 передбачав, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
29. Указана Постанова №1444 втратила чинність 04 березня 2016 року.
VI. Позиція Верховного Суду
30. Суд наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), здійснюється виключно в частині застосування норм матеріального та процесуального права.
31. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
32. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Суд керується таким.
33. З аналізу наведених норм убачається, що в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
33.1. Водночас застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно пов`язане з фактом закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
34. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту у зв`язку із тим, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини.
35. Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2017 №127 ОСОБА_1 звільненого відповідно до наказу командувача Національної гвардії України від 17.05.2017 №59 о/с, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проведено остаточний розрахунок і виплату належних позивачу при звільненні сум без виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно.
36. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивачем подано за місцем військової служби відповідний рапорт, що, зокрема, передбачено пунктом 4 Порядку №178.
37. Водночас, як убачається з наведеного рапорту, поданого позивачем 29 травня 2017 року, військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку з втратою чинності 04 березня 2016 року Постанови №1444.
38. Аналіз норм статті 9-1 Закону №2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення №1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку №178 дає підстави для висновку про наявність у позивача права на грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
39. Ураховуючи зазначене, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
40. Таким чином, Суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та помилково скасував судове рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
41. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
42. Статтею 352 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
43. Беручи до уваги зазначене, Суд уважає за необхідне скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
VII. Судові витрати
44. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
45. Керуючись статтями 3, 262, 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
46. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
47. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року скасувати.
48. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року залишити в силі.
49. Судові витрати розподілу не підлягають.
50. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: О.В. Кашпур
С.А. Уханенко