Справа № 1.380.2019.000579
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7947/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Каленчук Г.Г., Мандзяк О.Д.;

від відповідача - Підгайний О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Каленчука Геннадія Гаррийовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Каленчука Геннадія Гаррийовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (суддя суду І інстанції: Крутько О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 04 хв. 18.06.2019р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 24.06.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

05.02.2019р. представник адвокат Каленчук Г.Г., діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати вимогу відповідача Головного управління /ГУ/ ДФС у Львівській обл. № 6983-50 від 12.11.2018р. про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування /ЄСВ/ в розмірі 15819 грн. 54 коп. (а.с.5-6).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.50-56).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Каленчук Г.Г., діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.59-65).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно фактичних обставин справи відповідач, враховуючи статус позивача як суб`єкта господарювання, здійснив в автоматичному режимі нарахування йому ЄСВ у розмірі мінімального страхового внеску за весь період з моменту набрання чинності змін, внесених Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Разом з тим, позивач доводить неправомірність такого нарахування із покликанням на висновки, які викладені в постанові Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2015р. у справі № 813/5274/15 про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 Вказане судове рішення набрало законної сили 25.12.2015р., було скеровано судом на адресу Реєстраційної служби ЛМУЮ. Таким чином, позивач мав законні підстави сподіватися на те, що його підприємницька діяльність припинена з ініціативи відповідача, через що безпідставно покладено на нього фінансовий тягар зі сплати ЄСВ.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач зобов`язаний сплачувати ЄСВ як зареєстрована фізична особа - підприємець.

Також доводи позивача про припинення його підприємницької діяльності на підставі рішення суду не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», оскільки на час винесення спірної вимоги позивач не був позбавлений статусу фізичної особи - підприємця.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, згідно журналу обліку державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності в Франківському районі м.Львова ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 25.03.1998р. (№ запису 1735).

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку у Галицькому ДПІ Галицького управління ГУ ДФС у Львівській обл., стан платника податків « 0» - платник податків за основним місцем обліку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2015р. у справі № 813/5174/15 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 (а.с.8 і на звороті).

Проте, відомості щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно вказаного судового рішення до Галицької ДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. від державного реєстратора не надходили (а.с.39-40).

12.11.2018р. відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6983-50, якою позивачу визначено загальну суму недоїмки з ЄСВ у розмірі 15819 грн. 54 коп., яка направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку та отримана ним (а.с.12).

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.02.2019р. у вказаному реєстрі записів щодо позивача не знайдено (а.с.13).

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно із п.2 ч.1 ст.1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 цього Закону платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.5 вказаного Закону облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей; в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви; в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону- здійснюється на підставі подання копії свідоцтва про державну реєстрацію угоди про розподіл продукції не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Як достовірно встановлено судом, під час винесення спірної вимоги позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Разом з тим, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2015р. у справі № 813/5174/15 за позовом ДПІ у Галицькому районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській обл. припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Вказане судове рішення набрало законної сили та згідно супровідного листа суду № 813/5274/15/29782/15 від 03.12.2015р. було скеровано сторонам по справі (а.с.9).

Водночас, відповідно до листа Львівського окружного адміністративного суду № 813/5274/15/135/16 від 06.01.2016р. копія постанови суду скерована до Реєстраційної служби ЛМУЮ в порядку вимог ч.1 ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (а.с.41).

Докази виконання вказаного судового рішення в матеріалах справи є відсутніми.

Згідно облікової картки ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності він не здійснював, а відповідачем облікована лише заборгованість з ЄСВ за період, починаючи з 09.02.2018р. (а.с.24).

Відповідно до ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі:

прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності;

смерті фізичної особи - підприємця;

постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою;

постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності;

постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Порядок позбавлення такого статусу визначений ст.49 цього Закону, відповідно до якої суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Таким чином, законом установлений чіткий механізм дій державних органів та суду у випадку набрання законної сили рішення суду щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, при цьому метою таких дій є внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою.

Матеріалами справи стверджується, що державним реєстратором судове рішення - постанова Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2015р. у справі № 813/5174/15, не була виконана.

Разом з тим, відповідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із урахуванням наведеного слідує, що за ініціативою податкового органу в судовому порядку було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , при цьому підставою для такого рішення слугувало неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій та документів фінансової звітності (ч.2 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Незважаючи на наявність такого судового рішення, державним реєстратором не було внесено до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення.

Також ініціатор припинення підприємницької діяльності - податковий орган - не вжив протягом тривалого періоду будь-яких дій щодо належної реалізації своїх повноважень.

В той же час, належне виконання судового рішення не призвело б до розглядуваної ситуації, а позивач був би позбавлений статусу суб`єкта господарювання, а відтак - й платника ЄСВ.

Подальше невиконання судового рішення призвело до нарахування відповідачем суми боргу з ЄСВ позивачу, при цьому в такій ситуації значення вищевказаного рішення суду повністю нівелюється зі сторони відповідних органів, що є неприпустимим.

Водночас, у позивача виникли обґрунтовані сподівання про те, що податковим органом будуть вжиті всі заходи для виключення запису про нього як фізичної особи - підприємця, зняття його з податкового обліку тощо, оскільки саме суб`єкт владних повноважень був ініціатором припинення його підприємницької діяльності.

Окрім цього, розглядувана ситуації не врегульована нормами чинного законодавства, через що колегія суддів керується приписами п.4.1.4 пп.4.1 ст.4 ПК України, згідно яких податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Оскільки Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано відносини щодо адміністрування ЄСВ за розглядуваних обставин, а із системного аналізу його норм слідує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні вказаного Закону позивач за наведених обставин не може вважатися платником єдиного внеску як фізична особа - підприємець, що виключає його обов`язок по сплаті єдиного внеску.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого та послідовного висновку про те, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію «пропорційності», адже у такий спосіб не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, а тому відповідачем протиправно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6983-50 від 12.11.2018р.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Львівській обл. судові витрати за подання до суду позовної заяви (768 грн. 40 коп.) та апеляційної скарги (1152 грн. 60 коп.) в загальному розмірі 1921 грн. сплаченого судового збору (а.с.4, 68).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Каленчука Геннадія Гаррийовича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019р. в адміністративній справі № 1.380.2019.000579 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений представником адвокатом Каленчуком Геннадієм Гаррийовичем, діючим за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням ДФС у Львівській обл. вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6983-50 від 12.11.2018р. на суму 15819 грн. 54 коп. несплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській обл. (юридична адреса: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) судові витрати за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять один) грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
І. І. Запотічний
Дата складення повного судового рішення: 11.09.2019р.