Справа № 640/21220/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 вересня 2019 року № 640/21220/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1
До Третя особаМіністерства юстиції України Державна казначейська служба України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі-відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо стягнення вартості суми заборгованості на користь позивача за вказаним рішенням суду та виконати Рішення Європейського суду з прав людини по справі № 47194/14, приєднаної до «Бурмич та інші проти України» (№№ 46852/13 та ін.) в частині, що стосується заявника (заява) позивача, а відповідачем здійснити комплекс дій за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень, а саме: в установу АТ «Ощадбанк» ТВБВ № 10026/045, МФО 322699, на рахунок № НОМЕР_1 , який належить позивачу, перерахувати 10 730,28 грн. (станом на 13.12.2018 р.), 2 500 євро (по офіційному курсу НБУ на момент перерахування) в гривні України, послуги банку щодо перерахування названих коштів покласти на державу Україна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю не виконання відповідачем рішення Європейського суду від 12.10.2017 року № 24690/15, оскільки Європейським Судом чітко зазначено: «Ваша заява є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі «Іванов про України №40450/04 від 15.10.2009 року… Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні по справі «Іванов», має бути надано Вам в рамках процедури виконання», а тому Держава Україна повинна начислити справедливу компенсацію у розмірі 2 500 євро та вжити додаткових заходів індивідуального характеру, виконавши постанову Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2011 р. по справі № 02/2а-1719/11.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав, що рішеннями Європейського Суду на які посилається позивач, заявникам не присуджено справедливої сатисфакції, а зобов`язано Україну вжити заходів загального характеру.

Третя особа у відзиві на позов вказала на необґрунтованість позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Порядок виконання Рішення визначається Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей.

Так, Рішенням Великої Палати Європейського суду від 12.10.2017 року у справі «Бурмич та інші про України» (заява №46852/13 та інші), Європейський Суд постановив вилучити зі свого реєстру (strike out) 12 148 заяв, відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та передати їх Комітету міністрів Ради Європи, з метою їх розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, рішення 15.10.2009), у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів, як це передбачено у п`ятому пункті резолютивної частини зазначеного рішення, та сплати боргу за рішенням національного суду.

До зазначеного списку розгляду заяв, приєднано заяву позивача № 46852/13.

Комітет міністрів Ради Європи є керівним органом Ради Європи та відповідно до статті 46 Конвенції є Комітет міністрів Ради Європи є частиною її контрольного механізму та наділений повноваженнями здійснення нагляду за виконанням державних рішень, ухвалених Європейським судом.

Як вбачається із відзиву відповідача та не спростовано позивачем, до рішення приєднано два додатка із списками заявників, згідно яких у Додатку І Європейський Суд повідомив Уряд України, а про справи в Додатку ІІ не повідомлено.

Підпунктом «с» пункту 1 статті 37 Конвенції встановлено, що суд може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку, що на будь-якій іншій підставі, встановленій Європейській судом, подальший розгляд не є виправданим.

Рішення про вилучення заяви з реєстру справ Європейського суду не обмежують його повноважень повноти в реєстрі справ, заяви перелічені в додатках цього рішення, чи будь-які подібні майбутні заяви, якщо це буде виправдано обставинами.

Тобто, Рішення Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру, з метою їх розгляду в рамках загальних заходів щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» під наглядом Комітету міністрів Ради Європи.

В пункті 218 рішення Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» зазначено: «…рішення про вилучення подальших заяв типу Іванов з реєстру справ Суду не обмежує його повноваження щодо поновлення у реєстрі справ відповідно до пункту 2 статті 37, заяв, наведених у додатках до цього рішення, або будь-яких інших майбутніх аналогічних заяв, якщо це буду виправдано обставинами. Суд передбачає, що може бути доцільним провести повторну оцінку ситуації впродовж двох років із дня ухвалення цього рішення, щоб з`ясувати, чи виникли за цей час обставини, здатні виправдати здійснення Судом цих повноважень».

Зазначеним рішенням не передбачалось виплати справедливої сатисфакції заявникам. Європейський суд закрив провадження по вказаній справі і доданих до неї заяв, відмовившись розглядати по суті однотипні індивідуальні скарги.

Пунктом 204 рішення Європейського суду «…недоліки, на які скаржаться заявники у цих заявах, мають бути усунуті шляхом вжиття заходів загального характеру в рамках виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», у тому числі й наданням належного та достатнього відшкодування шкоди, завданої порушенням Конвенції, встановленим зазначеним рішенням (пункти 154, 201-203 та п`ятий пункт резолютивної частини рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»), які мають здійснюватися під наглядом Комітету міністрів. Таким чином, враховуючи різні процеси, задіяні з цією метою. Суд також доходить висновку, що повага до прав людини у розумінні пункту 1 статті 37 in fine не вимагає подальшого розгляду цих заяв для ухвалення рішення щодо індивідуального відшкодування».

Тобто, як вбачається зданого рішення Європейський суд не присуджував заявникам справедливу сатисфакцію, а зобов`язав державу Україну вжити заходів загального характеру.

Статтею 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

Кабінетом Міністрів України, 09.08.2017 року прийнято постанову №591 «Про утворення міжвідомчої робочої групи з вирішення проблемних питань, пов`язаних із виникненням заборгованості держави за рішеннями суддів», щодо справ «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Жовтнер проти України», «Бурмич та інші проти України».

Крім того, Міжвідомчою робочою групою розроблено проект стратегії погашення заборгованості держави та запобігання її виникнення. В подальшому Європейський суд для вирішення констатованих у рішеннях «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Жовтнер проти України», «Бурмич та інші проти України» державі Україна надано проміжок часу строком два роки, для розроблення відповідної стратегії та вжиття заходів на національному рівні.

Статтею 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що рішенням Європейського суду є: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Як зазначалось вище, рішення Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не встановлено процедури виконання рішення у справі про вилучення Європейським судом заяв зі свого реєстру справ («strike out»).

Тобто, положення Закону України «Про виконавче провадження» застосовуються тільки до рішень Європейського суду, які визначені у абзаці 6 статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 12.10.2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» про вилучення заяв з реєстру справ.

Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не передбачено направлення Уповноваженим повідомленням до державної виконавчої служби та заявників про ухвалення рішення у справі «Бурмич та інші проти України», а також документів для відкриття виконавчого провадження на отримання присуджених Європейським судом коштів.

Суд вважає безпідставними вищезазначені доводи позивача, оскільки згідно з п. 4 Рішення по справі «Бурмич та інші проти України» заяву позивача та інших заявників вилучено з реєстру справ Суду та передано Комітету Міністрів Ради Європи в рамках вжиття заходів загального характеру, як це передбачено у п`ятому пункті резолютивної частини Рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України».

Проте, зазначеним рішенням Європейського суду не зобов`язано державу Україна відповідача виплатити відшкодування заявникам, заяви яких вилучено з реєстру справ Суду.

У статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що в цьому законі термін «виконання Рішення», це: а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Порядок виконання державною виконавчою службою Рішень в частині виплати відшкодування встановлений статтями 7-9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» .

Згідно частини 1 стаття 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Порядок вжиття заходів загального характеру здійснюється відповідно до статей 13-15 Закону № 3477-IV.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Щокварталу Орган представництва готує та надсилає до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру (частини 1 статті 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ).

Відповідно до частин 1, 4 статті 15 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», прем`єр-міністр України відповідно до подання, передбаченого у статті 14 цього Закону, визначає центральні органи виконавчої влади, які є відповідальними за виконання заходів загального характеру, та невідкладно дає їм відповідні доручення. Відповідні акти мають бути видані та відповідний законопроект має бути внесений Кабінетом Міністрів України на розгляд Верховної Ради України протягом трьох місяців від дня видання доручення Прем`єр-міністра України, передбаченого частиною першою цієї статті.

Аналіз вищевказаних норм Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказує, що вжиття заходів загального характеру не відноситься до компетенції державної виконавчої служби та не підлягає виконанню в порядку, визначеному статтями 7-9 цього Закону та Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак, оскільки із змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» слідує, що Суд визнав подальший розгляд заяви позивача невиправданим, не висловив правової позиції по суті цієї заяви, вказавши, що недоліки, на які скаржаться заявники у цих заявах, мають бути усунуті шляхом вжиття заходів загального характеру, та в ньому не передбачалось виплати справедливої сатисфакції заявникам, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними та виплати позивачу справедливої сатисфакції.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко