Справа № 140/1303/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6865/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Пліша М.А., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року, головуючий суддя Ковальчук В.Д., ухвалене о 10:51 год. у м. Луцьку, повний текст якого складено 22.05.2019 року, у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ ДФС у Волинській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати накази від 15 квітня 2019 року №1365 «Про проведення фактичної перевірки» та від 15 квітня 2019 року №1366 «Про проведення фактичної перевірки».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що рішення про проведення фактичної перевірки, оформлені у вигляді наказів від 15.04.2019 року №1365, №1366, є протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки у них відсутні конкретні підстави для проведення фактичної перевірки позивача, що визначені п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, з посиланням на відповідні докази. Також, зі змісту наказів слідує, що в них взагалі не зазначено, яку саме інформацію та від кого отримало ГУ ДФС у Волинській області, що стала у подальшому підставою для прийняття оскаржуваних наказів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано накази Головного управління ДФС у Волинській області від 15 квітня 2019 року №1365 «Про проведення фактичної перевірки» та від 15 квітня 2019 року №1366 «Про проведення фактичної перевірки».

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржені накази є законними та обґрунтованими, прийняті за наявності визначених законодавством підстав та у межах компетенції, у зв`язку із чим підстави для їх скасування відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.04.2019 року на підставі пп. 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, п. 3 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 35 Закону України «Про оплату праці» з метою здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) начальником ГУ ДФС у Волинській області винесено наказ №1365 «Про проведення фактичної перевірки» щодо проведення фактичної перевірки господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 офісу за адресою: АДРЕСА_1 Луцьк АДРЕСА_2 , а також наказ №1366 «Про проведення фактичної перевірки» щодо проведення фактичної перевірки господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 складу (холодильна камера) за адресою: АДРЕСА_3 , з питань дотримання вимог Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, Законів України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», від 19.12.1995 pоку №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», від 02.03.2015 року №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», від 24.03.1995 pоку № 108/95-ВР «Про оплату праці», від 05.04.2001 pоку №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 pоку №322-VIII, із наступними змінами та доповненнями (а.с. 6-7). У зазначених наказах вказано, що перевірку необхідно провести протягом 10 діб, починаючи з 16 квітня 2019 року, за період діяльності відповідно до вимог статті 102 ПК України.

ГУ ДФС у Волинській області було проведено фактичну перевірку та хронометражні спостереження з 16.04.2019 року по 26.04.2019 року, що підтверджується довідкою про проведення фактичної перевірки з питань дотримання вимог Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, Законів України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», від 19.12.1995 pоку №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», від 02.03.2015 року №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», від 24.03.1995 pоку № 108/95-ВР «Про оплату праці», від 05.04.2001 pоку №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 pоку №322-VIII, із наступними змінами та доповненнями від 07.05.2019 року №9566/03-20-13-02/ НОМЕР_1 .

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази винесені з порушенням вимог чинного законодавства, а саме за відсутності належним чином вказаних та обґрунтованих підстав для проведення фактичної перевірки позивача.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (далі ПК України) платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп в справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову в цій частині не може призвести до відновлення порушених прав платника податків.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі №804/587/18.

Отже, податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оспорюваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказів не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такі накази відповідача не є юридично значимими для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки у відповідності до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 15 квітня 2019 року №1365 «Про проведення фактичної перевірки» та від 15 квітня 2019 року №1366 «Про проведення фактичної перевірки».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року у справі №140/1303/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 12.09.2019 року.